A SÖTÉT ÖTVEN ÁRNYALATA

E. L. James

Libri Kiadó

Copyright © 2011 by Fifty Shades Ltd

Hungarian translation © Simik Bálint, 2015

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült

Fifty Shades Darker, Arrow Books, 2012

Borítófotó © E. Spek/Dreamstime.com

A sorozat korábban Master of the Universe címmel, más szereplőkkel, online jelent meg, Snowqueen’s Icedragon szerzői álnév alatt.

Fordította Simik Bálint

ISBN 978-963-310-810-9

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

A Libri Kiadó az LS Kiadói Csoport tagja

Felelős szerkesztő Huszti Gergely

Szerkesztő Palkó Katalin

Olvasószerkesztő Györke Mária

Borítóterv Jennifer McGuire

A borítót az eredeti alapján készítette Komlósi Dániel

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Nyomdai előkészítés Kállai Zsanett

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Z-nek és J-nek

Feltétel nélküli szeretetem a tiétek – mindig

PROLÓGUS

Visszajött. Mami alszik, vagy már megint beteg.

Elbújok, és kicsire összegömbölyödöm a konyhaasztal alatt. Az ujjaim közt látom mamit. A kanapén alszik, a keze a ragacsos, zöld szőnyegre lóg. Ő nagy csizmát visel fényes csattal, és a mamival kiabál.

Megüti a mamit az övével. Kelj fel! Kelj fel! Te elbaszott idióta! Te elbaszott idióta!

Mami feljajdul. Hagyd abba! Kérlek, hagyd abba! Mami nem sikoltozik. Mami kicsire összehúzza magát.

Az asztal alatt vagyok. A fülemre szorítom a kezemet, és behunyom a szemem. A hangok elhallgatnak.

Elfordul, és látom a csizmáját, ahogy döngő léptekkel bemegy a konyhába. Magával viszi az övet, a lábát csapdossa vele. Engem keres.

Lehajol, és elvigyorodik. Nagyon büdös. A cigarettától, az italtól, a rossz szagoktól. Hát itt vagy, te kis szaros!

Rémült kiabálásra ébred. Kiveri a víz, a szíve kalapál. Mi a fasz! Mint a villám, felül az ágyban, arcát a kezébe temeti. Bassza meg. Már megint. Én kiabáltam. Mély lélegzetet vesz, igyekezvén kiüríteni az elméjét és kiszellőztetni orrából az olcsó whiskey és az áporodott Camel cigaretta szagát.

ELSŐ FEJEZET

Túléltem a Christian Utáni Harmadik Napot, valamint az első munkanapomat. Jól jött a figyelemelterelés. Repült az idő, míg sebtében egy sor új arcot ismertem meg, dolgoztam… és ott volt Mr. Jack Hyde is. Mr. Jack Hyde… rám mosolyog, kék szeme szikrázik, ahogy az íróasztalomnak támaszkodik.

– Kitűnő munka, Ana! Azt hiszem, nagyszerű csapatot fogunk alkotni.

Valahogy sikerül fölfelé görbítenem az ajkamat, hogy az eredmény hasonlítson egy mosolyra.

– Most elmegyek, ha lehet – motyogom.

– Hát persze, hiszen öt harminc van. A holnapi viszontlátásra!

– Jó éjt, Jack!

– Jó éjt, Ana!

Felkapom a táskámat, belebújok a kabátomba, és elindulok az ajtó felé. Odakint mélyet szippantok Seattle kora esti levegőjéből. Nem tölti ki a mellkasomban az űrt, amely szombat óta tátong odabent, veszteségem fájdalmas emlékeztetőjeként. A buszmegállóhoz igyekszem, leszegett fejjel, a lábamat bámulva, miközben elmerengek rajta, mennyire más az élet hőn szeretett Wandám, régi bogárhátúm… vagy az Audi nélkül.

Tüstént rövidre zárom e gondolatmenetet. Nem. Ne gondoljunk rá. Persze, megengedhetek magamnak egy kocsit – szépet, újat. Gyanítom, hogy Christian a fizetésemet túlontúl bőkezűn mérte; a gondolat rossz szájízt hagy bennem, de elhessegetem – agyamat, amennyire lehet, meghagyom zsibbadtnak és üresnek. Nem merenghetek őrajta. Nem akarom újrakezdeni a sírást. Az utcán semmiképp.

Üres a lakás. Hiányzik Kate, és elképzelem, ahogy Barbadoson heverészik a strandon, hideg koktélt szürcsölgetve. Bekapcsolom a sík képernyős televíziót, hogy valami zajjal töltsem be a vákuumot, és társaságszerű atmoszférát teremtsek, de a készüléket nem nézem, nem is hallgatom. Leülök, és üveges szemmel bámulom a falat. Fásult vagyok. Semmit nem érzek, csak fájdalmat. Meddig kell még ezt elviselnem?

Gyötrődésemből a kaputelefon berregése zökkent ki, a szívem is kihagy tőle. Ki lehet az? Megnyomom a gombot.

– Küldemény Ms. Steele részére. – Unott, tompa hangon válaszolok, miközben elönt a csalódottság. Fáradtan levonszolom magam a lépcsőn. Odalent egy csámcsogva rágózó fiatalembert találok. Hátát a bejárati ajtónak dönti, kezében nagyméretű kartondobozt tart. Aláírom a bizonylatot, majd a csomagot fölviszem magammal. A hatalmas doboz meglepően könnyű. Belsejéből két tucat hosszú szárú rózsa és egy üdvözlőkártya kerül elő.

Gratulálok az első munkanapodhoz.

Remélem, jól telt.

És köszönöm a siklórepülőt.

Nagy figyelmesség a részedről.

Főhelyre került az íróasztalomon.

Christian

Bámulom a gépelt szavakat, mellkasomban egyre nő az űr. Semmi kétség, a titkárnője küldte. Christiannak ehhez vajmi kevés köze lehet. Túl fájdalmas ebbe belegondolni. Szemügyre veszem a rózsákat: gyönyörűek, és nem visz rá a lélek, hogy a kukába dobjam őket. Kötelességtudóan kimegyek a konyhába egy vázáért.

ALAKUL A RITMUS: felkelek, dolgozom, sírok, alszom. Pontosabban: aludni csak próbálok. Még álmomban sem szabadulok tőle. Szürke, izzó szeme, révedő pillantása, fényes, élénk színű haja még mindig kísért. És a zene… az a sok zene – zenét hallgatni már nem is bírok egyáltalán. Kínosan kerülöm a zenét. Még a reklámszlogenek dallamától is borsódzik a hátam.

Nem beszélek senkivel, még anyámmal és Rayjel sem. Csevegésre most nincs erőm. Hallani sem akarok róla. Önmagam szigetországává lettem. Felprédált, háború sújtotta ország, ahol a fű sem nő, csak reménytelenség honol körös-körül. Igen, ez vagyok én. Némi személytelen interakcióra képes vagyok a munkahelyemen, de semmi egyébre. Ha anyuval beszélek, csak tovább hasadok – jóllehet már nincs hova hasadnom.

NEHEZEMRE ESIK az evés is. Szerda délben sikerül magamba erőltetnem egy pohár joghurtot, péntek óta ez az első alkalom, hogy eszem valamit. Felfedeztem, hogy a tejeskávé-allergiám elmúlt, így lattén és diétás kólán vegetálok. Csak a koffein tart életben, bár feszült vagyok tőle.

Jack koslatni kezdett körülöttem: irritál a személyes kérdéseivel. Mit akarhat? Udvarias vagyok vele, de megtartom a három lépés távolságot.

Leülök, és belerágom magam a neki címzett levelekbe. Elégedettséggel tölt el a kulimunka figyelemelterelő volta. E-mailt jelző pityegést hallok, gyorsan megnézem, ki az.

Atyavilág. E-mail Christiantól. Na ne, ne itt… ne munka közben!

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Holnap

Dátum: 2011. június 8. 14:05

Címzett: Anastasia Steele

Kedves Anastasia!

Bocsásd meg, hogy munka közben zavarlak.

Remélem, jól megy minden.

Megkaptad a virágot?

Holnap lesz a barátod kiállításának a megnyitója, ahogy látom, és biztos vagyok benne, hogy még nem volt érkezésed autót vásárolni, pedig a galéria messze van. Nagy örömömre szolgálna, ha elvihetnélek – amennyiben óhajtod.

Tudasd velem!

Christian Grey

Elnök-vezérigazgató,

Grey Enterprises Holding, Inc.

Könnybe lábad a szemem. Sietve otthagyom az íróasztalomat, és kiviharzom a mellékhelyiségbe, hogy menedéket keressek az egyik fülében. José kiállítása. Teljesen kiment a fejemből, holott megígértem, hogy elmegyek. Basszus, Christiannak igaza van: hogy jutok el oda?

A homlokomra szorítom a kezemet. Miért nem telefonált José? Ha már itt tartunk – miért nem telefonált senki? Annyira szórakozott voltam, észre sem vettem, hogy a mobilom megnémult.

Basszus! Mekkora idióta vagyok! A mobilom még mindig úgy van beállítva, hogy a BlackBerryre irányítsa át a hívásokat. Rohadt életbe. Christian fogadta a hívásaimat – hacsak el nem dobta azóta a BlackBerryt. Az e-mail címemet vajon honnan szerezte meg?

Tudja a lábméretemet; egy e-mail cím aligha okoz neki különösebb gondot.

Láthatom újra? Vajon elviselném? Akarom látni? Behunyom a szemem, és hátradöntöm a fejemet, ahogy a bánat és a vágyakozás átcikázik rajtam. Hát persze hogy akarom.

Esetleg – esetleg azt mondhatnám neki, hogy meggondoltam magam… Nem, nem, nem. Nem lehetek olyasvalakivel, aki örömét leli abban, hogy fájdalmat okoz, és képtelen szeretni engem.

Kínzó emlékek villannak át az agyamon – a siklórepülés, ahogy egymás kezét fogjuk, csókolózás, a fürdőkád, a gyengédsége, a humora, és az a sötét, tusakodó, szexi nézése. Hiányzik. Öt napja váltunk el, én öt napja gyötrődöm, ami felér egy örökkévalósággal. Éjjel álomba sírom magam, azt kívánva, bárcsak ne fordultam volna el tőle, azt kívánva, bárcsak változna meg, azt kívánva, bárcsak együtt lennénk. Meddig tart még ez a borzalmas, mindent elnyomó érzés? Ez maga a purgatórium.

Átkulcsolom a testemet, erősen, összetartom, ami szét akar esni. Hiányzik. Tényleg hiányzik… Szeretem. Ilyen egyszerű.

Anastasia Steele, a munkahelyeden vagy! Erősnek kell lennem, ám José kiállítására el akarok menni, és a lelkem mélyén szunnyadó mazochista látni akarja Christiant. Mély lélegzetet veszek, és visszamegyek az íróasztalomhoz.

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Holnap

Dátum: 2011. június 8. 14:25

Címzett: Christian Grey

Szia, Christian,

köszönöm a virágot; nagyon szép!

Bizony, jó lenne, ha elvinnél kocsival.

Köszönöm!

Anastasia Steele

Jack Hyde szerkesztő asszisztense,

SIP

Ránézek a telefonomra, és látom, hogy még mindig a BlackBerryre irányítja át a hívásokat. Jack meetingen van, ezért gyorsan felhívom Josét.

– Szia, José, itt Ana.

– Helló, haver! – A hangja meleg és bátorító, ami majdnem elég ahhoz, hogy túllendítsen a holtponton.

– Nem beszélhetek sokáig. Holnap mikorra kellene odaérnem a kiállításodra?

– Tehát mégis eljössz? – Izgatottnak hangzik.

– Hát persze! – Öt nap óta először valódi mosolyt produkálok, mert elképzelem a széles vigyorát.

– Hét harmincra.

– Akkor találkozunk. Viszlát, José!

– Szia, Ana!

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Holnap

Dátum: 2011. június 8. 14:27

Címzett: Anastasia Steele

Kedves Anastasia!

Mikorra menjek érted?

Christian Grey

Elnök-vezérigazgató,

Grey Enterprises Holding, Inc.

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Holnap

Dátum: 2011. június 8. 14:32

Címzett: Christian Grey

José kiállítása 7:30-kor kezdődik.

Mikorra javaslod?

Anastasia Steele

Jack Hyde szerkesztő asszisztense

SIP

Feladó: Christian Grey

Tárgy: Holnap

Dátum: 2011. június 8. 14:34

Címzett: Anastasia Steele

Kedves Anastasia!

Portland elég messze van.

5:45-kor veszlek föl.

Nagyon várom a találkozást.

Christian Grey

Elnök-vezérigazgató,

Grey Enterprises Holding, Inc.

Feladó: Anastasia Steele

Tárgy: Holnap

Dátum: 2011. június 8. 14:38

Címzett: Christian Grey

Addig is,

szia

Anastasia Steele

Jack Hyde szerkesztő asszisztense

SIP

Jaj nekem. Látni fogom Christiant: öt napja először a kedélyem egy hangyányit feljavul, és megengedem magamnak, hogy eltöprengjek azon, mi lehet vele.

Vajon hiányoztam neki? Valószínűleg nem annyira, mint amennyire ő hiányzott nekem. Talált magának új alávetettet? A gondolat annyira fájdalmas, hogy rögvest száműzöm. Ránézek Jack levelezésére, és annak szortírozásával foglalatoskodom, így igyekszem kiszorítani Christiant az elmémből.

Az éjjel csak forgolódom az ágyban, próbálok elaludni, és jó ideje ez az első alkalom, hogy nem sírom álomba magam.

Lelki szememmel elképzelem Christian arcát, ahogy utoljára láttam, akkor, amikor elhagytam. Elkínzott ábrázata még most is kísért. Emlékszem, nem akarta, hogy elmenjek, ami furcsának tűnt. Miért maradtam volna, ha egyszer a dolgok zsákutcába futottak? Nem tudtunk túllépni a saját problémáinkon – én a büntetéstől féltem, ő pedig… mitől is? A szerelemtől?

Megölelem a párnámat, mérhetetlen bánat jár át. Ő azt hiszi, nem érdemli meg, hogy szeressék. Miért érez így? Köze van ennek a neveltetéséhez? Szülőanyjához, ahhoz a bizonyos narkós kurvához? Gondolataim hajnalig mérgeznek, míg végül nyugtalan álomba merülök.