LEIF LASSE ANDERSSON

SZEX-KRÍZIS-PASI

Kidobott a feleségem és én lefektettem 117 nőt

2016

A mű eredeti címe:

Midleifcrisis – Als meine Frau mich hinauswarf
und ich mit 117 anderen schlief

Fordította: Varga Csaba

First published as „Midleifcrisis” by Leif Lasse Andersson

Copyright © 2013 by Riva Verlag, Muenchner Verlagsgruppe GmbH, Munich, Germany.

All rights reserved!

© Varga Csaba Hungarian Translation 2013

© Trivium Kiadó, 2016

Minden jog fenntartva!

Jelen kiadvány nem másolható sem részben, sem egészben a jogtulajdonos írásos engedélye nélkül! Engedély nélkül tilos információs rendszerben tárolni, elektronikus, mechanikus, fényképészeti vagy egyéb módon reprodukálni. Továbbá nem engedélyezett az internetes fájlcserélők segítségével történő – és egyéb technológiát alkalmazó – megosztás, internetes közlés, sokszorosítás; valamint a nyilvános helyen történő felolvasás és előadás. Bárminemű felhasználása csak a kiadó írásos engedélyével történhet.

Tel./fax: (1) 248-1263

konyvek@triviumkiado.hu

www.triviumkiado.hu

A kiadó tagja az 1795-ben alapított
Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének

Felelős kiadó: Zádor Zsolt

Felelős szerkesztő: Szaniszló Julianna

Szerkesztő: Nagy Márton

Fedélterv: Graph Zeppelin

ISBN 978-963-9711-85-3 (epub)

ISBN 978-963-9711-86-0 (mobi)

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

Prológus

– Hülye seggfej!

Leif szomorú volt, de még inkább dühös, amikor nyitott Mercedes luxusautójával egy újabb értelmetlen, átdugott éjszaka után az autópályán Hamburg irányába száguldott. Mellette a Cowboy nyújtózkodott elégedetten a drága, bőr anyósülésen.

– Vegyél kicsit vissza, öreg! Nagyon is jó kis dugás volt.

– Ja, nagyon is jó – válaszolta Leif anélkül, hogy a Cowboy felé fordította volna a fejét, hiszen ha valaki, akkor éppen ő tudta a legjobban azt, hogy a cimborája láthatatlan. Nem csupán az emberiség bizonyult képtelennek arra, hogy meglássa a Cowboyt, de többnyire maga Leif sem a szemét használta. A negyvenes éveiben járó reklámszakember elképesztő ügyességgel hajtotta a nőket. Csak éppen nem a megfelelőeket. A szájában nagyon is érezte a túl sok cigaretta, a túlságosan is sok Red Bull-lal kevert vodka, és egy újabb egyéjszakás kaland ízét. – Megvolt a maga segge, meg a két csöcse, és ott volt ugye még a lába is, amit szétdobhatott. Te ennél többet sohasem vártál egy nőtől.

– Viszont piercing volt a mellbimbójában! – figyelmeztette a Cowboy. – Ilyennel már elég régen nem találkoztunk.

Csak hát ez a nő sem az volt, akit Leif keresett. Nem rá vágyott, és erre már jóval korábban rájött, ám ennek ellenére mégis elment hozzá, hogy ez a nő is meglegyen. Ledübörgött négyszáz kilométert az autópályán, és habozás nélkül hagyta, hogy a Cowboy gerincre vágja a csajt. Hiszen mindig azt tette, amit a Cowboy akart. Nem igazán volt beleszólása abba, hogyan is alakul kettőjük közös élete.

És ez volt az a pillanat, amikor rádöbbent arra, hogy a Cowboynak meg kell halnia. Akkor is, ha ezért iszonyatos árat kell fizetnie neki magának, a kisfiúnak. A végén ugyanis szabad lesz, és talán megtalálja a békességet.

– Kapaszkodj, Cowboy – suttogta halkan az üres kocsinak. Rányomta a lábát a gázpedálra, és megpróbálta kicsatolni a biztonsági öv csatját. A legcsekélyebb sajnálkozás nélkül kikapcsolta, miközben a hathengeres motor hangosan, dübörögve feleszmélt a csendesen zümmögő szundikálásból, a sebességmérő mutatója pedig lassacskán megközelítette a kétszázas számot.

– Ne baszakodj már, öreg! – kiáltotta a Cowboy, és harminchárom év után most nem fölényesnek, lazának és mindenhatónak tűnt, hanem bizony leheletnyit idegesnek. – Figyelj csak, tudom ám, hogy most egy picikét szomorú vagy, de ki fogjuk bírni. Együtt, ahogy mindig. Figyelj csak, jövő héten csörögni fog Melanie, tudod, a bölcsészlány, és akár el is tudnám hinni róla, hogy ő lesz az igazi! Nem üres a feje, pontosan olyan, mint amilyet keresel. Kicsit még Laurára is hasonlít! Félénk és okos, és csak úgy néz a nagy őzikeszemével. Copfban hordja a haját. Tudom ám, hogy odavagy az ilyesmiért!

Leif azonban nem hallgatott a hangra, amelyik évek óta az egyik ágyból a következőbe parancsolta. Inkább elképzelte, hogy milyen lesz az ütközés. Vajon fájni fog? Vagy egyszerűen minden csak elsötétül, miközben a motor tömbje elmerül a mellkasában? Pontosan ugyanúgy, ahogy évtizedekkel korábban a vén, bogárhátú Volkswagen kormánytengelye keresztüldöfte a bátyját, Holgert?

Laura, az élete nagy, elveszített szerelme persze majd megsiratja. Ezzel nagyon is tisztában volt, hiszen ha létezett bárki is, aki meg tudta érteni Leifet, akkor az éppen ez a lány volt.

Elke, egykori felesége a halálhír kézbevétele után azonnal ellenőrizni fogja, hogy ugye valamennyi életbiztosításnak ő a kedvezményezettje. Leif nem is fog csalódást okozni neki. A pénzügyek területén soha, egyetlen alkalommal sem okozott csalódást az asszonynak.

A gyerekek persze nagyon elkeserednek majd. Elke azonban továbbra is vigyázni fog rájuk, és egy napon, amikor már nagyok lesznek, talán el is felejtik az apukájukat, aki cserbenhagyta a családját.

Érezte, ahogy elönti a csendes derű. Milyen jó lesz elmerülni a békés semmiben. Véget ér ez az átkozott szomorúság. Miközben rágyújtott földi pályafutása egyértelműen utolsó Marlborójára, jól látta, hogy kétoldalt az ablakok üvegén végigsiklik a sok nő arca. Azoké, akiket szeretett. Azoké, akiket szeretni akart, meg persze ott voltak ők is, akiket egyszerűen csak megdugott. Feltűnt valamennyi nő, akiknek csalódást okozott. Alaposabban átgondolva a dolgokat, ez utóbbi csoport nem volt más, mint az első három részhalmaz összege.

– Figyelj csak, Cowboy – szólalt meg, miközben megpillantotta az útépítés miatti sebességkorlátozás tábláit. Ezen a helyen nyolcvan kilométerrel lehetett volna menni. Padlóig nyomta a gázpedált. – Mindjárt kiderül, hogy milyen gyorsan tudsz vágtázni.

Leif

Hát, sziasztok fiúk! Nektek írok, akik odakint tanácstalan arccal bámuljátok, ahogy elsöpör az életetek, miközben a sorházatok kiskertjében éppen a füvet nyírjátok, hogy utána elrohanhassatok a gyerekekért az iskolai sportünnepségre, majd kivágjátok a fűre a grillt, és szó nélkül eltűritek, hogy az asszony lebasszon, mert már megint odaégett a kolbi. Este még megnézitek a Fogadjunk, hogy…? legújabb részét, miközben hiábavalóan ácsingóztok arra, hogy négy hét titokban lerendezett kézimunkázás után anyu újra megengedi, hogy rámásszatok.

Természetesen közben végig gyönyörű nőkről álmodoztok. Sok, fiatal csajról, meg gyors és mindenekelőtt mocskosan szaftos szexről. Csakhogy ahhoz, hogy megint menő csávónak tarthassátok magatokat, igencsak rögös út vezet. Bizony ám! Jön a válás, Németországban átkerültök a létező legrosszabb adócsoportba, és a bútorozva kivett, egyszobás bérlakásban mikróval felmelegített konzerv spagettit zabálhattok. Nyeregbe szállva hosszú és veszélyes út vár rátok a sivatagon át! A porral borított ösvény két oldalán kiéhezett, tinédzser kölyköket nevelő ribancok rágcsálják azoknak a töketlen alakoknak a csontjait, akik nem voltak elég kemények ahhoz, hogy szingliként is életben maradjanak.

Az én utam az internet sivatagjában a társkereső honlapok és az online húspiacok útvesztőjén át vezetett, ahol önmagukat erősen túlértékelő csajszik százezrei várnak a szép, szőke herceg érkezésére. Álmaik lovagjától persze elvárás, hogy széles vállú, jóképű, jól kereső fickó legyen, akinek a bankszámláját majd szétveti a pénz. Mindez nem előny, hanem alapvető elvárás. A férfiember legyen aranyszívű, és imádja a gyerekeket. Ezenkívül nem zavarhatja a narancsbőrös, roggyant seggek látványa sem. Súlyba tett pofával viszi ki a szemetet, miközben kellő mennyiségű, zabolátlan férfiasság árad belőle. Hála a magasságos úristennek, az általunk lakott világegyetemben nem hemzsegnek az ilyen alakok, ezért aztán a legtöbb nő kénytelen beérni azzal, hogy a hozzám hasonló, félresikerült fickók fektessék meg!

Mielőtt azonban elmesélném nektek, hogy milyen körülmények között keltem útra a kietlen sivatagon át, talán helyénvaló volna, ha röviden bemutatkoznék.

Leif Lasse Anderssonnak hívnak. A többiek már az általános iskolában is LeiLának becéztek, amihez mostanra már sikerült gond nélkül hozzászoknom, hiszen a LeiLa név miatt a megfelelő helyen és a megfelelő időben a szép hölgyek közül jó páran azt gondolhatják, hogy körbeleng a nőiesség enyhe illata, sőt esetleg megfontolatlanul azt is hihetik, hogy egészen halványan ugyan, de metroszexuális volnék.

Svéd származású apánk iskolás koromban hagyott el minket. Már régen meghalt, én pedig azon töröm a fejemet, hogy milyen ember lehetett, hiszen ahogy telik az idő, innen, a messzeségből nézve feltámad bennem a gyanú, hogy kettőnk élete nagyon sok hasonlóságot mutat fel.

Apámhoz hasonlóan magas vagyok, és elönt a vágyakozás, ha megpillantok egy vitorlát. Megmaradt hajam még mindig szalmaszőke és apám túlságosan is ormótlan viking orra – melyet a régi fényképeken nem lehet nem észrevenni – egész életem során ingerültséggel töltött el, hiszen az ormányom miatt, legalábbis profilból egyszerűen lehetetlen, hogy akár csak a legcsekélyebb mértékben is jóképű alaknak tartsanak.

Szemből nézve azonban a kék szemem a szó szoros értelmében ragyog, és körülötte a mosolygástól rengeteg apró ráncocska alakult ki. Az összhatás annyira nem is rossz. A képem azt a látszatot kelti, mintha valahol a lelkem legmélyén szeretetre méltó csínytevő volnék, bár a legtöbb nő csupán a visszafogott, északi fickót látja, amikor először rám pillant. Úgy vélik, egy ízig-vérig macsó pasi áll előttük.

Ez a keverék mindeddig meglehetősen jó hatással volt a nőkre. Valósággal vonzza őket ez a nyilvánvaló ellentét. Gyakran azt hiszik rólam, hogy titokzatos vagyok, és a szőke, szuperpasi miatt megvadulnak a hormonjaik, miközben úgy vélik, hogy vezető beosztású reklámszakemberként garantálhatom a jómódot, ha majd egy többszörösen összetett mozaikcsaládban élünk együtt. A csintalan kissrác pedig reménykedéssel tölti el a szívüket. Azt hiszik, hogy én esetleg más vagyok, mint az a rengeteg szarházi, aki csupán a lábuk közé akart befurakodni. Mindezeket többször is a tudtomra adták már, miközben a bevezető ivás és dugás után kimerülten feküdtem az előbb említett lábak között. A lányoknak azonban halvány lila gőzük sem lehetett arról, hogy a nagy seggfej csupán azért tolja maga elé az aranyos, kis csibészt, mert így jóval nagyobb esélyei lesznek arra, hogy valakit gyorsan lefektethessen.

Ha viszont bárki is megkérdezné tőlem, hogy is állok per pillanat az életben, akkor a válasz némi nyugtalansággal tölthetne el. A negyvenedik születésnapom már ott van a kanyarban, miközben körbevesznek eddigi életem roncsai. Ebben a percben ugyan még állnak a falak, és nem szakadt rám a tető, ám nagyon is úgy tűnik, hogy a teljes földindulásra csupán már pár hónapot kell várnom.

Miközben elképesztően sikeres, fiatal munkatársként gyors karriert futottam be egy hamburgi reklámügynökségnél, és az adóbevallásomon az éves fizetésem összesítésénél hat számjegyű összeg szerepelt euróban, sikerült igen sok ellenségre szert tennem. Ezek az alakok már javában törik a fejüket, meg a régi értekezletek memóit bújják, hogy megtalálják a hátamba vágható, leghegyesebb tőröket. Úgy tűnik, már csupán idő kérdése, hogy kiegyenlítsék a régi számlákat. Meglehetősen hálás áldozatnak tarthatnak. Cégünk történetének legígéretesebb projektje nemsokára nagyon csúnyán be fog dőlni. Ezért rám verik a felelősséget. Ráadásul a cég pénzéből ötmillió eurót pocsékoltam el. Ez a veszteség a legcsekélyebb mértékben sem járul hozzá ahhoz, hogy a házon belül bárki is kiálljon mellettem. Azok közé a fickók közé tartozom, akik az életük minden pillanatában hajlamosak voltak arra, hogy szépítés nélkül farkasszemet nézzenek a valósággal. Áttekintve az adott helyzetet, egyértelmű, hogy a munkahelyemen már a szakadék szélén táncolok.

A magánéletemben pedig már egy lépéssel tovább is jutottam.

A feleségem, Elke nemcsak kivágott, de ügyvédet is fogadott magának. Az ötvenes évei közepén járó, szikkadt, vén szipirtyó a hűtlen férjek kibelezésére és felnégyelésére szakosodott. Megpróbálja még az utolsó csepp életkedvet is kipréselni belőlük. Az ügyvéd tanácsára Elke a bankszámláinkról felvette az összes megmaradt pénzünket, és megsemmisítette mindazokat a dokumentumokat, amelyek arra utaltak, hogy ez a pénz elsősorban az enyém. Most éppen azzal érvelnek, hogy a kertvárosi szépséges házunk is igazából Elkét illetné meg, hiszen rá vár a nagy feladat, hogy vigyázzon két gyönyörű gyermekünkre, Lisára és Larsra. Elke ügyvédje elismerésre méltó ügyességgel próbál meg kikészíteni. A szívem mélyéből gyűlölöm a ribancot, és néha elképzelem, ahogy egy sötét mélygarázsban zsákot húzok hidrogénszőke fejére, hogy utána ősöreg baseballütőmmel elégtételt vehessek. Igen, azt hiszem, hogy az elégtétel az ide illő kifejezés. Elkét ugyanis ebben a pillanatban mindenekelőtt a bosszúvágy vezeti. Valahogy még meg is tudom érteni az érzéseit.

Ugyanis rám, LeiLa Anderssonra pontosan akkor tört a kapuzárási pánik, amikor sikerült mindent, de tényleg mindent elérnem az életben, amit Elke valaha is betervezett számomra. Kurvajó beosztásban dolgoztam, volt két nagyszerű gyerekünk, évente háromszor nyaralni mehettünk, a ház részleteit szinte már teljesen kifizettük, a szolgálati kocsim orrán a Mercedes csillaga ragyogott, és mindezeken felül még arra is futotta, hogy Elke is egy kisebb Mercedest vezethessen. Az életük ezen szakaszában a csajok nagyon nem csípik, ha ejtik őket. Főleg, ha a szépségük lassan fonnyadni kezd, megereszkedik a mellük, és a pasik az utcán többé már nem fordulnak meg utánuk.

Mindenekelőtt azonban az veri ki a biztosítékot, ha egy tíz évvel fiatalabb nő miatt hagyják el őket, ha a férjuruk hirtelen arra jön rá, hogy az a bizonyos kis csitri az élete nagy és igaz szerelme. Csak hab a tortán, hogy a férj az új kedvesét a világegyetem egyetlen valóban hozzáillő nőjének tartja. Én pedig pontosan ezt érzem Laura irányában, és a fent felsorolt kihágások mindegyikét elkövettem Elkével szemben.

Hát, ez a helyzet, srácok. Mit is mondhatnék? Előfordul, hogy egy férfi és egy nő kapcsolata így alakul, ráadásul az exkluzív és méregdrága golfklubok tele vannak olyan sikeres pasikkal, akik nem csupán rendszeresen új, luxus sportkocsit lízingeltetnek maguknak, hanem még azt is megengedik, hogy bizonyos fiatal, elképesztően csinos nők kézbe kaphassák az előbb említett luxusautó kormányát.

Az én esetemben azonban sajnos másképp alakultak a dolgok. Sikerült ugyanis az elkövetkező éveim ezen központi jelentőségű projektjét is alaposan elbaltáznom.

Elhagytam Elkét, és megpróbáltam új életet kezdeni Laurával. A lány a kedvemért elköltözött a barátjától, egy meglehetősen sikertelen, filozófia szakos egyetemistától, aki azóta szereti Laurát, hogy a lány betöltötte a tizenhatodik életévét. Egy évvel később viszont Laurát is elhagytam.

Ezt persze nem Elke kedvéért tettem, hanem a gyerekeim, Lisa és Lars miatt. Egészen egyszerűen odavagyok a kicsikért. Amikor vasárnap este átölelték a nyakamat, majdnem megszakadt a mocskos szívem.

– Papa, papa. Nem aludhatnál újra itthon? – kérdezték.

Hónapokon keresztül szenvedtem a megválaszolhatatlan kérdés miatt. Mi a fontosabb? Az én boldogságom vagy a gyerekeim boldogsága?

Laurának csupán félútig kellett elindulnia visszafelé. Kedvesem ugyanis mind a kettőnket szerette, és utolsó értesüléseim szerint a filozófus megbocsátott neki. Jelenleg már negyedik hónapos terhes, és arról értesültem, hogy a pasija most már hajlandó hátat fordítani a bölcseleti tanulmányoknak, mert rájött, hogy ideje pénzt keresnie.

Én viszont nagyon durván pofára estem.

Nagyjában-egészében egy évvel megbánó hazatérésem után, Elke kivágott otthonról. December 22-én a hagyományoknak megfelelően éppen a karácsonyfánk öntöttvas talpát kerestem, amikor nejem a pincelépcsőn állva közölte, hogy kettőnk kapcsolata végérvényesen véget ért. A nyaralása során ugyanis megismerkedett egy tizenegy évvel fiatalabb fickóval. Hatalmasat dugtak, és fülig beleszeretett, ahogy azt a nők általában tenni szokták, mielőtt a hátukra feküdnének a matracon, még akkor is, ha szememben az egész olcsó kis bosszúnak tűnt.

Elke még aznap délután felpakolta a gyerekeket, és elment velük Münsterbe nagymamához és nagypapához. Búcsúzóul ennyit mondott:

– Amikor január 5-én visszajövök, már nem szeretnélek itt látni.

Komolyan, gyerekek, ha valaha is jó ötletnek tűnik rávenni a feleségeteket arra, hogy kipenderítsen benneteket otthonról, akkor ezt talán nem feltétlenül karácsonykor kellene elkövetnetek. Kibaszottul szar időpont. Közel s távol egyetlen cimbora sincs, akivel elmehetnétek inni. Köddé váltak a nők, akiket alaposan meg lehetne döngetni. Kizárólag az együtt érző rokonok hajlandóak meghallgatni kis szívetek minden fájdalmát. A szenteste, majd az első ünnepnap után azonban már leheletnyi kedvetek sem lesz ahhoz, hogy bánatosan továbbbámuljátok a kandalló fényét, miközben anyátok arról panaszkodik, hogy a közterület-fenntartók már megint nem kotorták el a havat az utcából, és a nővéreitek zavart arccal bámulják a gyerekek kibontatlan ajándékait. 26-án egyszerűen otthon maradtam, miután a benzinkúton felvásároltam az összes félliteres vodkát.

Így aztán december 26-án ott ültem a számítógépem képernyője előtt. Az asztalon hegyekben állt a cigarettacsikk és az üres vodkásüvegek. A gyerekekre a nagyanyjuk vigyázott, mert Elke a szentestét követően azonnal továbbutazott a fiatal szeretőjéhez.

Ideje rákeresni egy last-minute utazásra, gondoltam. A Google majd segít. Olyat keresek, amire szinglik mennek. Vár rám a napsütés, a pia, és esténként hülyére keféltetem magamat a jakuzziban.

Karácsonykor azonban hiába írtam be a keresőbe a szingli, meg a nyaralás szavakat. Egyetlen elfogadható találatom sem volt. Ahogy mentem sorba, viszont egészen érdekesnek tűnt a harmadik lehetőség: „Kattints – kezdődhet a szerelem!” Egyértelmű volt, hogy egy társkereső oldalra bukkantam. Na, testvéreim, ez volt az a pillanat, amikor LeiLa Andersson egy vadnyugati marhagulyás és egy fáradt kisfiú társaságában elindult, hogy szerencsét próbáljon az internetes partnerkeresés sivatagjában.

Kedves Olvasónk!

Az 1991-ben alapított Trivium Kiadó teljes kínálata
megtekinthető és legalább 20% kedvezménnyel
megvásárolható webáruházunkban:

www.triviumkiado.hu

Legyen törzsvásárlónk, iratkozzon fel hírlevelünkre,
így rendszeresen tudjuk Önt tájékoztatni
megjelenő újdonságainkról, akcióinkról,
rendezvényeinkről és irodalmi estjeinkről.

További információért forduljon hozzánk bizalommal!

konyvek@triviumkiado.hu
Tel./fax: (1) 248-1263
Csatlakozzon hozzánk facebookon is!
facebook.com/triviumkiado