Borítószöveg

Miért olyan idegesítőek a tizenévesek? Miért gyűrnek fontos iskolai üzeneteket a táskájuk aljába, miért képtelenek rendet tartani maguk körül, miért állítanak haza egyszer csak kékre festett hajjal? Frances E. Jensen, a nemzetközi hírű neurológus (nem mellesleg két fiú édesanyja) ilyen és hasonló kérdéseket tesz fel és válaszol meg, szülői tapasztalatai mellett a kamaszaggyal kapcsolatos legfrissebb tudományos eredményekre támaszkodva, olvasmányos, közérthető, nem egyszer humoros stílusban. A szerző saját kutatási eredményei és klinikai tapasztalatai alapján, forradalmian új szemszögből közelíti meg a témát, egyszersmind gyakorlati tanácsokkal is szolgál a tinédzsereknek és szüleiknek a viharos évek túléléséhez.

– részlet –

Libri
Kiadó

Copyright© 2015 by Frances E. Jensen, MD with Amy Ellis Nutt
© HarperCollins Publishers, 2015
Hungarian translation © Gyárfás Vera, 2016

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
The Teenage Brain. A Neuroscientist’s Survival Guide
to Raising Adolescents and Young Adults,
New York, New York, HarperCollins Publishers
Published by arrangement with HarperCollins Publishers

www.libri-kiado.hu
www.nyugatiter.hu

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője
A Libri Kiadó az LS Kiadói Csoport tagja
Felelős szerkesztő Darida Benedek
Olvasószerkesztő Ligeti Szilvia
Szaklektor Dr. Szaka Lilla
Borítóterv Somogyi Péter
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 310 926 7

Az elektronikus verziót készítette
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Ezt a könyvet két fiamnak, Andrew-nak és Willnek ajánlom. Életem legnagyobb boldogsága volt figyelni, ahogy kamaszból fiatalemberré serdülnek, és soha nem végeztem fontosabb munkát az ő terelgetésüknél. Együtt indultunk útnak, és én is éppen annyit tanultam tőlük, mint ők tőlem. Az út eredménye ez a könyv; remélem, nem csupán azoknak segít, akik kamaszokat nevelnek, hanem maguknak a tinédzsereknek is.

Amikor tizennégy éves voltam, apám olyan ostobának tűnt, hogy egy percet sem bírtam ki a közelében. Huszonegy évesen aztán döbbenten láttam, hogy milyen sokat tanult ez alatt a hét év alatt.

MARK TWAIN1

Bárcsak ne is élne az ember a tizedik meg a huszonharmadik esztendeje között. Vagy legalább átalunnák ezt a fiatalok. Mivelhogy ebben az időben egyebet se mívelnek, mint fölbökik a lyányokat, meg ingerkednek az öregekkel, meg lopnak, meg verekszenek.

SHAKESPEARE: TÉLI REGE2

Bevezetés

Mi járt a fejében?

Gyönyörű, gesztenyebarna hajú kisfiam koromfeketére festett hajjal tért haza egy barátjától. Belül pánikba estem, de nem szóltam egy szót sem.

„Vörös csíkokat is akarok bele” – mondta a fiam lezserül.

Tátva maradt a szám. Biztos, hogy az én gyerekem jött haza? Gyakran tettem fel magamnak ezt a kérdést, amíg tizenöt éves Andrew fiam egy massachusettsi magángimnáziumban végezte a második évfolyamot, pedig igyekeztem nagyon megértőnek mutatkozni. Elváltam, egyedül neveltem két tizenéves fiamat, rengeteget dolgoztam orvosként és tanárként a Boston gyermekkórházában és a Harvard orvosi fakultásán. Bűntudatom volt, hogy nem töltök elég időt a fiúkkal, ezért megpróbáltam a lehető legjobb édesanyává válni. Hiszen egy gyermekkórház neurológiai osztályán dolgoztam, és aktívan kutattam az agy fejlődését. Jól ismertem a gyermeki agyat.

Csakhogy az én áldott jó természetű elsőszülöttem hirtelen idegenné és kiszámíthatatlanná vált, feltűnést akart kelteni. Ekkoriban került át egy hagyományos, öltönyt és nyakkendőt megkövetelő általános iskolából egy igen haladó szellemiségű gimnáziumba. Érkezésekor azonnal élt az új környezet adta előnyökkel, és ennek részeként úgy öltözködött, amit alternatív stílusnak nevezhetnénk. Mondjuk ki: a legjobb barátjának kék kakastaréja volt. Ez mindent elárul.

Vettem egy mély levegőt, és megpróbáltam lecsillapodni. Jól tudtam, hogy egyikünk sem jár jól, ha dühbe gurulok, a fiam valószínűleg csak még jobban eltávolodna tőlem. Legalább bízott bennem annyira, hogy elmondja, mit tervez, mielőtt meg is teszi. Éreztem, hogy ez egy lehetőség, és gyorsan meg is ragadtam.

Mi lenne, ha nem tennéd tönkre a hajadat valami olcsó, önkiszolgálóban is kapható hajfestékkel, hanem a fodrászommal beszélnéd meg a vörös csíkokat? – kérdeztem. Mivel vállaltam, hogy ki is fizetem a beavatkozást, Andrew boldogan rábólintott. A fodrászom, aki maga is amolyan punk rocker volt, azonnal belevetette magát a feladat megoldásába. Valóban szép munkát végzett – olyan szépet, hogy Andrew akkori barátnője is kipróbálta ugyanazt a fekete-vörös színezést. Ő azonban maga kísérletezett, és mondanom sem kell, hogy kicsit más eredményre jutott.

Ha visszagondolok azokra a napokra, eszembe jut, hogy ebben a kaotikus időszakban mi minden változott meg gyökeresen, amit a fiamról tudni véltem. (Szemétdomb vagy szennyeshalom állt vajon a szobája közepén?) Andrew megakadt valahol a gyerek- és a felnőttkor között, még markukban tartották a zavaros érzelmek és az impulzív magatartásformák, de fizikailag és szellemileg inkább férfi volt, mint fiú. Kísérletezett az identitásával, és identitásának legalapvetőbb eleme a külseje volt. Anyaként és neurológusként azt hittem, hogy mindent tudok arról, ami tizenéves gyerekem fejében zajlik. Nyilvánvalóan tévedtem. Még azt sem tudtam, mi zajlik a fején kívül! Anyaként és tudósként úgy döntöttem hát, hogy kiderítem – ki kell derítenem.

Akkoriban elsősorban csecsemők agyát tanulmányoztam, és az epilepsziával, valamint az agy fejlődésével foglalkozó kutatólaboratóriumot vezettem. Transzlációs idegtudománnyal is foglalkoztam, ami tulajdonképpen annyit jelent, hogy új kezeléseket igyekeztünk kidolgozni az agyi rendellenességekre. Hirtelen azonban egy új tudományos kísérlet és projekt kellős közepébe csöppentem: a fiaimat kellett megértenem. A kisebbik fiam, Will csak két évvel fiatalabb Andrew-nál. Mi vár rám, amikor Will is annyi idős lesz, mint most a bátyja? Annyi mindent nem értettem még. Végignéztem, ahogy Andrew szinte egyik napról a másikra átalakul, mégis tudtam, hogy legbelül ugyanaz a csodálatos, kedves, okos gyerek, aki mindig is volt. Mi történt tehát? Hogy megértsem, elhatároztam, hogy kutatásba kezdek ezzel a különös, a házamba költözött, tinédzser nevű fajjal kapcsolatban, és tudásommal felvértezve vezetem végig magamat és a fiaimat a felnőtté válás labirintusában.

Az elmúlt évtizedig nem sokat foglalkoztak a tizenévesek agyával. A neurológiára és a neuropszichológiára fordított kutatási pénzek nagy részét a csecsemők és a gyermekek fejlődésének – a tanulási nehézségektől a korai fejlesztő terápiáig –, vagy a skála másik végén az öregedő agy betegségeinek, különösen az Alzheimer-kórnak a tanulmányozására használják fel. Néhány évvel ezelőttig alulfinanszírozottnak számított a kamaszok agyának idegtudománya, kevés kutatás folyt, és nem sokat értettek az agy kamaszkori működéséből. A tudósok úgy vélték – mint kiderült, tévesen –, hogy mire a gyermek óvodába kerül, többé-kevésbé kifejlődik az agya; ennek köszönhető, hogy az elmúlt két évtizedben a csecsemőket és a totyogókat tanulásuk felgyorsítása érdekében a szüleik elhalmozták olyan tanulási eszközökkel és kiegészítőkkel, mint például a Kis Einstein-DVD, a Kis Mozart Felfedező Készlet és társaik. De mi a helyzet a kamaszok agyával? A legtöbben úgy vélték, hogy az már olyan, mint a felnőtteké, csak kevesebb kilométer van benne.

Ezzel a feltevéssel csak az a probléma, hogy téves – nem is kicsit. A tinédzserek agyával és viselkedésével kapcsolatos egyéb tévhitek és mítoszok egy része már annyira elterjedt, hogy bevett társadalmi meggyőződéssé vált: a tinik a felbolydult hormonoktól impulzívak és érzelmesek; a tinik azért lázadnak és szegülnek szembe velünk, mert nehezen kezelhetőek, és különlegesek akarnak lenni; és ha a tinédzserek egyszer-egyszer túl sok alkoholt isznak a szüleik engedélye nélkül, akkor sincs semmi baj: a kamaszok agya még rugalmas, ezért nem szenved tartós károsodást. Egy másik feltételezés szerint a kocka már pubertáskorban el van vetve; bármekkora is az IQ-nk, bármiben tűnünk is tehetségesnek (matekos/tudós típus vagy nyelvészeti-humán beállítottságú), életünk hátralévő részében már ilyenek maradunk.

Ez sem igaz. A tinédzserek agya a fejlődés rendkívül különleges szakaszában tart. Amint majd e könyvből kiderül, ennek az életkornak megvannak a maga sebezhető pontjai, ám az a képesség is jellemző ilyenkor, hogy kivételes, a felnőttkorban fokozatosan elhalványuló erősségekre lehet szert tenni.

Minél többet tanulmányoztam a kamaszokról szóló szakirodalmat, annál világosabban láttam, hogy nem szabad a felnőtt neurobiológia szemüvegén keresztül nézni a tizenévesek agyát. Megértettem, hogy a kamaszok agyának működése, programozása és kapacitása is egészen más, mint az idősebbeké. Azzal is tisztában voltam, hogy a tizenévesek agyával kapcsolatos új tudományos eredmények a szülők többségéhez nem jutnak el, hacsak nincs olyan idegtudományi hátterük, mint nekem. Márpedig éppen ennek a közönségnek volt szüksége a kamaszok agyával kapcsolatos új információkra: azoknak a szülőknek, gondviselőknek és pedagógusoknak, akik hozzám hasonlóan értetlenül, frusztráltan és dühösen figyelték a rájuk bízott tinédzsereket.

A kisebbik fiam, Will tizenhat évesen szerzett jogosítványt. Addig nem kellett aggódni miatta, ám egy reggel ez alaposan megváltozott. Néhány héttel a jogosítvány megszerzése után Will már egyedül járt iskolába 1994-es évjáratú, Dodge Intrepid márkájú autónkkal – nagy, régi, biztonságos kocsiról van szó. Will szokás szerint 7:30 körül ment el otthonról, mert 7:55-kor kezdődött a tanítás. Amikor 7:45-kor én is munkába indultam, felhívott Will: „Anya, én jól vagyok, de a kocsi totálkáros.” Először hálás voltam neki, mert okosan azzal kezdte, hogy jól van, de aztán megjelent lelki szemeim előtt a fára csavarodott autó. Csak annyit mondtam Willnek, hogy indulok, és beugrottam az autómba. Az iskolakapu közelében megláttam a rendőrautók villódzó fényeit. Mit követett el ez a gyerek? Röviden: úgy mérte fel a helyzetet, hogy be tud kanyarodni balra a szembe tartó gyors kocsisor előtt. Nem is lett volna semmi baj, ha az ellenkező irányból egy hozzám hasonló anyuka érkezett volna, aki csak megcsóválja a fejét és sürgősen a fékre lép. Ezen a reggelen azonban Will egy huszonhárom éves kőművessel találkozott, aki Ford F-150-esével munkába tartott. Éppen annyira nem volt kedve átengedni a fiamat, mint amennyire Willnek nem volt türelme várakozni. Így történt a baleset. Örültem, hogy az 1994-es légzsák 2006-ban is működik.

Will megszeppenve álldogált a totálkáros autó mellett, az iskola kapujában, közben szinte az egész iskola elhaladt mellette, hiszen folyamatosan érkeztek a diákok és a tanárok. Ez jó lecke volt Willnek. Erre azonnal rájöttem – és hálás voltam, hogy Will és a másik sofőr is sértetlenül került ki az elsőbbséggel kapcsolatos erőfitogtatásból.

Mi járt a fejében? – tűnődtem szinte automatikusan.

Majd ez villant be: Na, megint kezdődik.

Ezúttal azonban sikerült hamar lehiggadnom. Most már sokkal okosabb voltam. Tudtam, hogy Will, Andrew és az összes többi tinédzser agya fejlődésben van. A fiam nyilvánvalóan nem gyerek már, mégis fejlődik, változik, sőt növekszik az agya. Amíg Andrew fel nem nyitotta a szememet és rá nem kényszerített, hogy összeszedjem a gyermeki aggyal kapcsolatos tudásomat, nem értettem meg, hogy nem az számít, ami egy kamasz agyában történik, hanem ami nem történik.

A tinédzserek agya csodálatos szerv, mérhetetlen mennyiségű inger befogadására és hihetetlen tanulásra képes, amint az e könyvből is kiderül majd. Granville Stanley Hall, a gyermekek tanulmányozásának úttörője 1904-ben így írt a kamaszkor bőségéről:

Ez életünk legjobb évtizede. Egyik életkorban sem reagálunk ilyen nyitottan a felnőttek legjobb és legbölcsebb törekvéseire. Nincs még egy olyan lelki termőtalaj, amelyben a jó és a rossz mag is ilyen mély gyökeret ereszt, ilyen dúsan nő, és ilyen gyorsan és biztosan hoz gyümölcsöt.

Hall optimistán azt mondta a kamaszkorról, hogy „a fantázia születésnapja”, de azt is tudta, hogy a lelkesültségnek ez a kora veszélyeket is hordoz: ilyen például az ösztönösség, a kockázatvállalás, a kedélyingadozás, az éleslátás hiánya és a rossz ítélőképesség. Akkoriban még el sem tudta képzelni, miféle lélegzetelállító veszélyek leselkednek ma a tinédzserekre a közösségi médián és az interneten keresztül. Hányszor és hányszor számoltak be nekem az előadásaim után barátok, kollégák, de még idegenek is tinédzser gyermekeik vagy barátaik hajmeresztő dolgairól! A lányról, aki ellopta az apja motorját, és a padkának vezette. A „plankingelő” (vagyis vigyázzban fekvő) gyerekekről, akik deszkaként hasalnak végig bármilyen felületen (akár az erkély korlátján is), majd lefotózzák egymást. De akadnak ennél rosszabbak is: a „vodka a szembe” módszer, amikor közvetlenül a szemükbe öntik az alkoholt, hogy azonnal berúgjanak tőle, vagy amikor a hétvégi munkát megelőző drogteszttől félve felvizezett fehérítőt isznak abban a hitben, hogy az „megtisztítja” a vizeletüket az előző este elszívott fű nyomaitól.

A fiatalok agyát még a húszas éveik közepe után is alakítja a környezet. A kamaszkor tehát nemcsak a komoly ígéretek, hanem a kivételes veszélyek korszaka is. Be fogom mutatni, hogy a tudósok napról napra új dolgokat tudnak meg a kamaszok agyműködésének mikéntjéről, és azt is, hogy az agyuk mennyire másképpen reagál a világra, mint a gyerekeké vagy a felnőtteké. Márpedig a kamaszok agyának a világra adott reakciója nagyban befolyásolja a tinédzserekre olyannyira jellemző ösztönös, irracionális és csökönyös döntéseket.

A tinédzserek mélyebb megértésével összefüggő probléma részben bennünk, felnőttekben rejlik. Túl gyakran küldünk nekik zavaros üzeneteket. Feltételezzük, hogy ha a gyerekünk külsőleg egyre inkább emlékeztet a felnőttekre – a lányunknak megnő a melle, a fiunk elkezd borotválkozni –, akkor már felnőttként is viselkedik, úgy is kell kezelnünk, beleértve a felnőttléttel járó felelősséget is. A tinédzserek szülői hozzájárulás nélkül beléphetnek a hadseregbe és harcolhatnak; összeházasodhatnak, sőt bizonyos helyeken politikai tisztséget is betölthetnek. Az elmúlt években legalább hét tizenévest választottak polgármesterré New York állam, Pennsylvania, Iowa, Michigan és Oregon kisvárosaiban. A törvény felnőttnek tekinti a tizenéveseket, különösen amikor erőszakos bűncselekményekkel vádolják és felnőtt büntetőbíróság elé állítják őket. Számos más szempontból azonban gyerekként kezeljük a tinédzsereket, legalábbis nem látunk bennük kifejlett felnőtteket.

Hogyan értelmezzük a saját ellentmondásos üzeneteinket? Lehet egyáltalán értelmezni őket?

Az elmúlt években az ország minden pontján tartottam előadásokat – szülők, tizenévesek, orvosok, kutatók és pszichoterapeuták előtt – a kamaszok agyát tanulmányozó új tudománnyal járó kockázatokról és előnyökről. E könyvet az a mérhetetlen mennyiségű reakció hívta életre, amelyet az előadásaimat végighallgató szülőktől és pedagógusoktól (sőt olykor tinédzserektől is) kaptam. Mindannyian el akarták mondani a saját történetüket, kérdéseket tettek fel, és igyekeztek megérteni, hogyan segíthetnének a gyermekeiknek – és persze saját maguknak is – átvészelni ezt az izgalmas, ugyanakkor zavaros életszakaszt.

Az igazság az – erre a saját fiaim tanítottak meg –, hogy a kamaszok nem idegen, hanem csak egy félreértett fajhoz tartoznak. Igen, különböznek tőlünk, de a különbségek fontos fiziológiai és neurológiai okokra vezethetők vissza. Könyvemben elmagyarázom majd, hogy a tiniagy miért jár jelentős előnyökkel, ugyanakkor észre sem vett és el nem ismert sérülékenységgel is. Reményeim szerint az olvasó kézikönyvként, használati utasításként vagy túlélési útmutatóként használja a kötetet a tinédzser agyának gondozásáról és táplálásáról. Nem elégszem meg azzal, hogy a felnőttek jobban megértsék a tinédzsereket. Gyakorlati tanácsokat is szeretnék adni, hogy a felnőttek segíthessenek is tizenéves gyerekeiknek. Nemcsak a kamaszoknak kell eligazodniuk az élet eme izgalmas, ugyanakkor csalóka időszakában, hanem a szülőknek, a gondviselőknek és a pedagógusoknak is. Nekem is volt benne részem – kétszer is. Egyszerre megalázó, lélegzetelállító és zavarba ejtő élmény. Szülőként felkészülünk az izgalmas hullámvasutazásra, de az esetek többségében a vonat lelassul, megnyugszik, hogy a későbbiekben legyen mit mesélnünk!

Amikor csaknem egy évtizeddel ezelőtt világossá vált nekem, hogy tinédzserek szülőjének lenni nem olyan, mintha nagyra nőtt gyerekeket kellene gondoznom, azt mondtam magamban: rendben van, találjuk ki együtt a megoldást. Nem tévesztettem szem elől a fiaimat. Emlékszem, hogy amikor Andrew másodikos gimnazista volt, feltartóztathatatlanul közeledett a vizsgák időpontja, de ő még mindig többet foglalkozott a sporttal és a bulizással, mint a könyvekkel és a házi feladattal. Tudós lévén tudom, hogy a tudás elemei egymásra épülnek – minden új ismeret valami olyanon alapszik, amit már megtanultunk, ezért folyamatosan kell tanulni, hogy mi kerekedjünk felül. Fogtam tehát egy jegyzetfüzetet, végigolvastam Andrew könyveit, és a papír egyik oldalára felírtam egy megoldandó feladatot, azután behajtottam a lapot, és a másik oldalára felírtam a megoldást. Csak egy modellre, egy sablonra, egy struktúrára volt szüksége. Ez mindkettőnknek fordulópont volt. Andrew megértette, hogy csak akkor sajátíthatja el az anyagot, ha elvégzi a munkát, vagyis leül és tanul. Arra is rájött, hogy az ágyán, ahol mindent maga mellé vesz, nem tud dolgozni. Nagyobb rendre volt szüksége, ezért leült az íróasztalához, maga elé tett egy hegyezőt és egy papírt, és lefektette saját magának a szabályokat. Szüksége volt a külső eszközökre. Én már tudtam tervezni, ő még nem. A rendezett környezet megkönnyítette neki a tanulást, és idővel szépen belejött, órákig ült az asztalánál. Tudom, mert néha benéztem hozzá. Azt is tudtam, hogy ez a helyfüggő tanulás szép példája. A tudósok szerint akkor tudjuk felidézni, amit tanultunk, ha visszatérünk a tanulás színhelyére. Andrew számára ez a hely a szobájában álló íróasztal volt. Amint később majd elmagyarázom, a tinédzserek felkészülnek a tanulásra – agyuk előfeszül a tudáshoz –, ezért fontos, hogy hol és hogyan tanulnak, ezért segíthetünk a gyermekünknek a házi feladat megírására szolgáló hely kijelölésével. És mivel a gyerekek egyik legfontosabb otthoni feladata a házi feladat elvégzése, még akkor is csatlakozhatunk a tizenéveseinkhez, ha nincs doktori fokozatunk abból a tárgyból, amelyet hónapokig elhanyagoltak. Felajánlhatjuk, hogy átolvassuk a kiselőadásukat, ellenőrizzük az esszéjük helyesírását, de az is jó, ha gondoskodunk róla, hogy kényelmes szék várja őket az íróasztalnál. Lehet, hogy a fodrászunk nem alkalmas vörös csíkok festésére, annyit azonban megtehetünk gyerekeinkért, hogy megvesszük nekik a házilag is használható festéket, amikor külsőleg is szeretnének átalakulni. Hadd kísérletezzenek ezekkel az ártalmatlan dolgokkal, ahelyett, hogy fellázadnának, és sokkal nagyobb bajba kerülnének. Ne a csaták, hanem a háború megnyerésére koncentráljunk – a lényeg, hogy maradandó károk elszenvedése nélkül átsegítsük őket az ösztönösen igényelt kísérletezéseken. A kamaszkor remek alkalom a gyermek tehetségének felismeréséhez, és a figyelmet igénylő gyengébb pontok megerősítéséhez.

Egészen biztosan nem akarjuk kinevetni, elítélni, megróni vagy elutasítani gyerekünket. Inkább lépjünk be a fejébe. Minden gyerek küszködik valamivel, amin megpróbálhatunk segíteni. A végtelenségig sorolhatnánk a példákat: elfelejtik hazahozni a könyveket, fontos üzeneteket gyűrnek be a táskájuk aljára, félreértik a házi feladatot. Néha – vagy inkább legtöbbször – egyszerűen csak szétszórtak, nem figyelnek oda a körülöttük zajló események részleteire, ezért túl sokat szeretnénk, ha a házi feladat önálló elkészítését várjuk el tőlük. A tinédzserek nem mindig fogadják meg a tanácsot, de ha nem vagyunk velük, ha nem próbáljuk megérteni, hogyan tanulnak, nem is adhatunk nekik tanácsot. Tudnunk kell, hogy őket is éppen annyira zavarba ejti kiszámíthatatlan viselkedésük, és az agyuknak nevezett, zavaros működésű eszköz. Csak éppen nem képesek ezt elárulni. A büszkeség és az imidzs fontos a tinédzsereknek, ezért nem tudnak magukba nézni és önkritikát gyakorolni.

Éppen erről szól ez a könyv – hogy felismerjük a határaikat és támogathassuk őket. Annak érdekében, hogy ne haragudjunk meg a gyerekeinkre, ne nézzünk rájuk összezavarodva, ne legyintsünk megadóan, el szeretném magyarázni, mitől olyan idegesítőek. A könyvben szereplő információk nagy része meglepő lesz – mert valószínűleg azt hittük, hogy tizenéves gyerekeink csökönyös viselkedése rajtuk múlik; hogy érzéketlenségük, dühük vagy szórakozottságuk teljes mértékben tudatos; és hogy szándékosan nem hajlandóak megszívlelni a tanácsainkat, meghallgatni a kéréseinket és engedelmeskedni a felszólításainknak. Pedig ez korántsem így van.

A könyvbeli utazás olykor megdöbbentő lesz, de ígérem, hogy az út végére sokkal többet tudunk majd tinédzsereink működéséről, mert alaposabban megismerjük az agyukat. Mindent megteszek majd, hogy bemutassam a valódi tudományos cikkek valódi adatait. Nagyon sok olyan tény létezik, amelyet még nem „fordítottak le” a nagyközönség nyelvére. És ennél is fontosabb, hogy a tizenévesek nagyon nagy becsben tartják az információkat. Ezért velük beszélgetve kötelességünk konkrét adatokkal szolgálni. Amikor könyvemben konkrét tudományról beszélek, igyekszem minél több számot belezsúfolni a szövegbe, és jelzem, amikor e számok fontosak a tinédzserléttel járó erős és gyenge pontok megismerése szempontjából. Nagyon sok mítoszt kell felszámolni a tinédzserekkel kapcsolatban: könyvem kísérletet tesz e mítoszok lerombolására, és a rendelkezésünkre álló új tudományos eredmények feltérképezésére.

Ám könyvem csak akkor érheti el a kívánt hatást, ha megjegyezzük az alapszabályt: mindenekelőtt számoljunk el tízig. Nekem ez lett a mantrám a fiaim nevelése közben, és nem csak arra gondolok, hogy mindig vegyünk egy nagy levegőt. A szakmai pályafutásom során elvégzett vezetői tanfolyamokon mindig hangsúlyozták a cserkészek mottóját: „légy résen”. A szemináriumokon megtudtam, hogy egy amerikai üzletember átlagosan két percet tölt a tárgyalásokra való felkészüléssel. Valószínűleg több időt fordítunk a találkozók megszervezésére, mint annak végiggondolására, hogy mit szeretnénk ott elmondani. Nem a komoly előadásokra gondolok, hanem azokra a négyszemközti megbeszélésekre, amelyekre általában csak lazán besétálunk, és nem nagyon gondoljuk át előre a mondandónkat. A statisztika először meghökkentett, de aztán végiggondoltam a saját szakmám világát. Egy nagy egyetemi neurológiai tanszéket vezetek, saját laboromban diploma előtt álló és doktori hallgatók dolgoznak, és rájöttem, hogy igen, nálunk is valahogy így megy. Nem sok időt szánunk a kollégákkal tartott négyszemközti megbeszélésekre, márpedig sokszor éppen ezek a személyesebb, közvetlenebb kapcsolatok határozzák meg egy-egy szervezet sikerét. Alaposan befolyásolhatja pályafutásunk alakulását, hogy milyen benyomást keltünk e találkozók során; ezért olyan fontos előre tervezni, és néhány percnél hosszabb időt szakítani annak átgondolására, hogy a másik fél miként reagál majd az elhangzottakra. Magunkban vegyük végig, hogy mikor mit akarunk mondani, és képzeljük el a lehetséges válaszokat. Ha a pozitív és a negatív reakciókra is felkészülünk, könnyebben eldönthetjük, mi legyen a következő lépésünk. Ha forrófejűnek vagy szellemileg szétszórtnak mutatkozunk, elveszítjük a hitelességünket, legyen szó akár kollégáról, alkalmazottról vagy a kamasz gyerekünkről.

Könyvem elolvasása tényekkel és erővel vértezi fel a szülőket, a tanárokat és mindazokat, akik tinédzserekről gondoskodnak. Tizenévesünk viselkedésének megváltoztatása részben rajtunk áll, ezért nekünk kell olyan cselekvési tervvel és stílussal előállnunk, amely megfelel a családunknak, a gyerekeinknek, és az igényeinknek is. Ne feledjük: mi vagyunk a felnőttek, és ha „gyermekünk” még nincs tizennyolc éves, törvényesen is mi felelünk érte. A bíróság előtt felelősek vagyunk a gyermekünkért és azért a környezetért, amelyet mi teremtünk neki. Álljunk tehát az élre, vegyük kezünkbe az irányítást, és addig is, amíg saját agyuk készen nem áll a feladatra, gondolkodjunk tizenéves fiaink és lányaink helyett. Az emberi agy legfontosabb része – ahol mérlegre tesszük a tetteinket, felmérjük a helyzeteket és meghozzuk a döntéseket – közvetlenül a homlok mögött, a homloklebenyben található. Az agynak ez a része fejlődik ki utoljára, éppen ezért kell nekünk átvenni tizenéveseink homloklebenyének szerepét, amíg a saját agyuk össze nem áll, működésbe nem lép, és magától nem funkcionál.

Azonban a legfontosabb tanácsom, hogy vegyünk részt az életükben. Hiába imádtam a fiaimat, tizenéves korukban nem vehettem rá őket fizikailag arra, amire akartam, mint amikor még kisgyerekek voltak. Túl nagyok voltak ahhoz, hogy fölvegyem, majd letegyem őket, ahol szeretném. Amikor a gyerekek kilépnek a gyerekkorból, elveszítjük a fizikai irányítást. Amikor belépnek a kamaszkorba, a leghasznosabb eszközünk a tanács és a magyarázat, és persze jó példával elöl járni. Ha valamit megtanultam a fiaim mellett, akkor azt, hogy bármilyen szórakozottnak és szétszórtnak tűnnek, akárhány házi feladatot felejtenek el megcsinálni, figyelnek engem, felmérik az anyjukat, és a körülöttük lévő többi felnőttet is. Erre később még visszatérek, de a tisztánlátás kedvéért elmondom, hogy az én életemben és a fiaim életében végül minden jól alakult. Íme, egykori tizenéveseim eredményei: Andrew 2011-ben diplomázott kvantumfizikából a Wesleyan Egyetemen, most pedig összevont MD-PhD-tanulmányokat folytat. Will 2013-ban végzett a Harvardon, és New Yorkban szerzett üzleti tanácsadói állást. Röviden: igen, túlélhetjük a gyerekeink kamaszéveit. És ők is. Később pedig lesz mit mesélnünk.

1
A tinédzserévek kezdete

2010 júliusában e-mailt kaptam egy tizenkilenc éves, a főiskola első évét már elvégzett fiú kétségbeesett anyjától. Hallotta egy szülőknek és tanároknak szóló, a tizenévesek agyával kapcsolatos előadásomat a massachusettsi Concordban, és levelében különféle érzelmeket – szomorúságot, zavart, haragot – juttatott kifejezésre a fiával kapcsolatban, akinek a viselkedése kifejezetten „különössé” vált.

„A fiam könnyen dühbe gurul” – írta. „Falat von maga köré, nem áll szóba velem. Egész éjjel fent van, aztán egész nap alszik. Mindent abbahagyott, amiben régen örömét lelte… Valaha bájos, intelligens, nyitott volt. Mostanában majdnem mindig rosszkedvű. Azt hittem, túl vagyok a nehezén azzal, hogy kemény munkával fölneveltem, jó főiskolára küldtem, mégis így végződött a történet.”

A hölgy egy egyszerű kérdéssel zárta a levelet: „Hogyan segíthetnék neki?”

Az ehhez hasonló tartalmú levelek, e-mailek és telefonhívások indítottak e könyv megírására. Kilenc hónappal azután, hogy ez az anya megkérdezte, hogyan segíthetne a fián, kaptam egy hasonló e-mailt, ezúttal egy tizennyolc éves lány anyjától. Az anya arról számolt be, hogy addig megfontolt lányának hirtelen romlottak a jegyei a gimnáziumban. Dacossá vált, elszökött otthonról, végül kórházba került depresszióval. „Nagyon nehéz évünk volt” – írta. „Néha olyan, mintha egy földönkívülit küldtek volna helyette. A viselkedése és a szavai miatt gondolom így. Teljesen átalakult.”

Tudtam, mit éreznek ezek a nők. Néha én is tehetetlennek éreztem magam. Mivel éppen akkor váltam el, amikor a nagyobbik fiam, Andrew belépett a kamaszkorba, fájdalmasan átéltem, hogy a gyerekeim jövője és jelene elsősorban tőlem függ. Nem vonhattam ki magam, nem mondhattam, hogy forduljanak az apjukhoz. Az egyedülálló szülő a felelősséget is egyedül viseli. Szülőként ajtókat akarunk megnyitni a gyerekeink előtt – tulajdonképpen ez minden. Finoman terelgetjük őket a megfelelő irányba. Kiskorukban nagyjából a tervek szerint haladnak a dolgok: a gyerekeink megtanulják, mi a helyes és mi nem, mikor kell lefeküdni és mikor kell fölkelni, mihez nem nyúlhatnak, hova nem mehetnek. Megtanulják, miért fontos az iskola, miért kell udvariasan bánni az idősebbekkel, és amikor fizikai fájdalom vagy érzelmi sérelem éri őket, hozzánk fordulnak vigasztalásért.

Mi történik tehát, amikor tizennégy, tizenöt vagy tizenhat évesek lesznek? Miként lehetséges, hogy az aranyos, kiegyensúlyozott, boldog és szófogadó gyerek, akit több mint egy évtizede ismerünk, hirtelen idegenné válik?

Néhány dolgot minél előbb meg kell értetnem a szülőkkel: ez az érzés nem szokatlan. A gyermekeink változnak, még magukat is meg kell érteniük; agyuk és testük jelentős átalakuláson megy át, és látszólagos nyughatatlanságuk, durvaságuk és értetlenségük nem elsősorban az ő hibájuk! A jelenségcsoport túlnyomó részére van neurológiai, pszichológiai és fiziológiai magyarázat. Szülőként és pedagógusként nap mint nap, akár óránként is emlékeztetnünk kell erre magunkat!

Annyi bizonyos, hogy a kamaszkor aknamező, ráadásul viszonylag rövid idő telt el a felfedezése óta. A kamaszkor mint az emberi fejlődés általános szakasza a kezdetek óta ismert, de a gyermekkor és a felnőttkor között húzódó külön időszakként csak a 20. század közepe óta beszélnek róla. A „tinédzser” szó mint a tizenhárom és tizenkilenc éves kor közötti önálló időszak megnevezése csak egy 1941. áprilisi újságcikkben jelent meg először.3

A gyerekeket – elsősorban gazdasági okokból – még a 19. században is minifelnőtteknek tekintették. Szükség volt rájuk, hogy bevessék a földet, megfejjék a teheneket és felhasogassák a tűzifát. Az amerikai függetlenségi háború idején az új gyarmatok lakosságának fele tizenhat éven aluli volt. Ha egy lány tizennyolc évesen még nem ment férjhez, vénlánynak tartották. A tíz évnél idősebb, de gyakran még a kisebb gyermekek is még a 20. század elején is mindenféle munkára alkalmasak voltak, vagy a mezőgazdaságban, vagy később a városi gyárakban – legfeljebb ládára álltak, hogy magasabbak legyenek. 1900-ra, amikor már dübörgött az ipari forradalom, több mint kétmillió gyermek dolgozott az Egyesült Államokban.

A 20. század közepének évtizedeiben a világgazdasági válság és a gimnáziumok elterjedése megváltoztatta a gyermekkor jelentésével kapcsolatos közfelfogást, és elősegítette a tinédzserkor fogalmának megjelenését. Amikor 1929-ben a tőzsde összeomlása után kitört a gazdasági világválság, elsőként a gyerekek veszítették el a munkájukat.4 Ekkor már csak az iskola várta őket, ezért az 1930-as évek végére, az amerikai oktatás történetében először, a tizennégy-tizenhét évesek többsége gimnáziumba járt. A National Opinion Research Center (Országos Közvélemény-kutatási Központ) 2003-as felmérése szerint az amerikaiak ma is a gimnázium elvégzését tekintik a felnőttség elsődleges kritériumának.5 (Az Egyesült Királyság nagy részében akkor is felnőttnek tekintik a tinédzsert, ha nem fejezi be a gimnáziumot, Angliában, Skóciában és Walesben pedig tizenhat évesen nemcsak az iskolát hagyhatják abba törvényesen, hanem el is költözhetnek otthonról, hogy önállóan éljenek.) Az 1940-es és 50-es években az amerikai fiatalok (mivel többségük nem felelt a család gazdasági fennmaradásáért) valóban nem tűntek felnőttnek – legalábbis a gimnázium befejezéséig. Általában otthon éltek, a szülők tartották el őket, és mivel egyre többen folytatták tanulmányaikat az érettségi után is, önálló osztállyá váltak. Másképp néztek ki, mint a szüleik, másképp öltözködtek, más érdekelte őket, még máshogy is beszéltek. Röviden, új kultúrának számítottak. Ahogy valaki akkoriban megfogalmazta: „A fiatalok azért lettek tinédzserek, mert nem tudtunk más alternatívát kínálni nekik.”6

Valaki mindezt már több mint száz évvel ezelőtt megjósolta. Igaz, az amerikai pszichológus, Granville Stanley Hall nem használta a „tinédzser” szót úttörő jelentőségű, a fiatalok kultúrájáról szóló, 1904-ben megjelent könyvében. Ugyanakkor ezernégyszáz oldalas kötetének címéből (Adolescence: Its Psychology and Its Relations to Physiology, Anthropology, Sociology, Sex, Crime, Religion and Education) nyilvánvaló, hogy önálló fejlődési szakaszként tekintett a gyermekkor és a felnőttkor közötti időszakra. Hall számára – aki első amerikaiként szerzett pszichológiai doktorátust a Harvard Egyetemen, és az American Psychological Association (Amerikai Pszichológiai Társaság) első elnöke volt – a kamaszkor az élet különleges időszaka, önálló, jól elkülönülő életszakasz, amely minőségileg egyaránt különbözik a gyermek- és a felnőttkortól. Úgy fogalmazott, hogy a felnőtt a ráció teljesen kifejlett embere; a gyermekkor a vadság időszaka; a kamaszkor pedig az ádáz bujaságé, amelyet primitívnek, „neoatavisztikusnak” nevezett, mert éppen csak egy kicsit szabályozottabb, mint a gyermekkor tökéletes anarchiája.

Hall a következőt javasolja a szülőknek és a pedagógusoknak: a kamaszokat nem babusgatni kell, hanem irányítani, megtanítani a közszolgálat, a fegyelem, az önzetlenség, a hazaszeretet és a tekintélytisztelet eszméire. Egy kissé korlátoltnak bizonyult ugyan a kamaszkori viharok és stressz kezelésében, de elsőként vetette fel a kamasz- és pubertáskor közötti biológiai összefüggést, szóhasználata pedig előrevetítette az idegtudósoknak az agy alakíthatóságával, plaszticitásával kapcsolatos későbbi felismeréseit. „A jellem és a személyiség formát ölt, de minden plasztikus” – írta a rugalmasságról. „Fokozódik az önérzet és az ambíció, és minden jellemvonás és tulajdonság túlzásra és szélsőségekre hajlamos.”7

Önérzet, ambíció, túlzás és szélsőség – a 20. század közepén ezek a fogalmak kapcsolódtak össze a „tinédzser” szóval az amerikai közvélemény szemében. A tinédzser mint kulturális jelenség a II. világháborút követő időszakban indult hódító útjára – az öntudatos bakfisoktól James Deanig a Haragban a világgal című filmből, valamint Holden Caulfieldig a Zabhegyezőből. De amíg a kamaszkor érthetőbbé és elfogadottabbá vált, addig a gyermekkor és a felnőttkor határa azóta is nehezen megfogható. Társadalomként még mindig nem oldottuk fel az évszázados zavart, hogy mikortól tekinthető valaki felnőttnek. Az Egyesült Államok nagy részén tizenöt és tizenhét éves kor között lehet jogosítványt szerezni; tizennyolc éves kortól lehet szavazni, cigarettát vásárolni és belépni a hadseregbe; huszonegy éves kortól lehet alkoholt inni; és huszonöt éves kortól lehet autót bérelni. A képviselőházba senki nem kerülhet be huszonöt éves kora előtt; harmincöt évesnél fiatalabb nem lehet az Egyesült Államok elnöke; a kormányzóságot hat államban nem kötik alsó korhatárhoz, Oklahomában viszont legalább harmincegy évesnek kell hozzá lenni. Általában nem kötődik alsó korhatárhoz a tanúskodás a bíróságok többsége előtt, a szerződéskötés és a pereskedés, a leszakadás a szülőkről és az alkohol- vagy kábítószer-függőség kezelése. Ugyanakkor tizennyolc éves kor alatt nem dönthetünk az orvosi ellátásunkról és nem írhatunk kötelező érvényű végrendeletet, és a tizennyolc éven aluliak legalább harmincöt államban csak szülői jóváhagyással dönthetnek az abortusz mellett. Ilyen zűrzavaros üzenetet küldünk tehát a tinédzsereknek, akik még nem képesek átlátni annak a logikáját (ha egyáltalán van benne logika), hogy a társadalom mennyiben tartja felelősnek őket. Ez az egész nagyon zavaros.

Mit jelent tehát tinédzsernek lenni? A tinédzser férfigyerek, nőgyerek, majdnem felnőtt? A kérdés nem pusztán szemantikai, filozófiai vagy pszichológiai, mert komoly és gyakorlati következményekkel jár a szülőkre, pedagógusokra, orvosokra, az igazságszolgáltatás rendszerére, és persze magukra a tizenévesekre nézve.

Hall szerint a kamaszkor a pubertás első pillanataiban kezdődik, ezért tekintik őt a kamaszkor tudományos vizsgálata atyjának. Empirikus bizonyítéka ugyan nem volt az összefüggésre, de Hall jól tudta, hogy a gyermek felnőtté válásakor bekövetkező lelki, érzelmi és fizikai változások megértéséhez először a pubertás biológiai mechanizmusát kell megismerni.

A pubertás tanulmányozásának egyik fő területe a hormonháztartás vizsgálata, csakhogy a hormonok nagyon rossz hírre tettek szert a szülők és a pedagógusok körében, akik hajlamosak minden tinédzserkori nehézséget ezekre fogni. Mindig úgy éreztem, hogy a „tomboló hormonok” kifejezés úgy hangzik, mintha ezek a gyerekek megittak volna valamilyen gonosz varázsszert vagy koktélt, amitől senkivel és semmivel nem törődnek többé. Ám a hormonok bűnbakká tétele olyan, mint amikor a hírvivőt lövik le a rossz hírért. Gondoljunk bele: amikor a háromévesünk hisztirohamot kap, a tomboló hormonokat okoljuk ezért? Persze hogy nem. Jól tudjuk, hogy a háromévesek még nem tudnak uralkodni magukon.

Bizonyos értelemben a tinédzserek is ugyanilyenek. És ha már hormonokról beszélünk, a legfontosabb tudnivaló, hogy az agy tinédzserkorban találkozik először a hormonokkal. Éppen ezért nem is tudja még, hogy milyen választ adjon a test erre az új kémiai koktélra. Olyan ez, mint amikor először (és remélhetőleg utoljára!) szippantunk bele egy cigarettába. Amikor letüdőzzük a füstöt, kipirul az arcunk; megszédülünk, és talán egy kicsit émelygünk is.

A tudósok jól tudják, hogy a legfontosabb nemi hormonok – a tesztoszteron, az ösztrogén és a progeszteron – fizikai változásokat idéznek elő a kamaszokban: elmélyül a hangjuk, a fiúk arcán szőr nő, a lányok melle megnő, és menstruálni kezdenek. E nemi hormonok gyermekkorban mindkét nemben megtalálhatók. Ám a pubertás kezdetével a hormonok koncentrációja gyökeresen átalakul. A lányoknál az ösztrogén és a progeszteron mennyisége a menstruációs ciklussal változik. Mivel mindkét hormon azokhoz az anyagokhoz kapcsolódik, amelyek az agyban a hangulatot szabályozzák, egy boldog, vigyorgó tizennégy éves lány annyi idő alatt is összeomolhat érzelmileg, amíg becsukja a szobája ajtaját. A fiúknál a tesztoszteron különösen befogadó közegre lel az amigdalában, az agy azon részében, amely a vészreakcióért, vagyis az agresszióért vagy a félelemért felelős. A kamaszkor végén a fiúk tesztoszteronszintje akár harmincszorosa is lehet a pubertás előtt jellemzőnek.

A nemi hormonok különösen a limbikus rendszerben, az agy érzelmi központjában aktívak. Ez részben megmagyarázza, hogy a kamaszok nemcsak ingatagok érzelmileg, hanem kifejezetten hajszolják az érzelmi szempontból megterhelő élményeket – a zokogást kiváltó könyvtől a halálfélelmet keltő hullámvasutazásig. Ez a kettős átok – izgatott, ingerkereső agy, amely ugyanakkor még nem képes érett döntéseket hozni – erősen sújtja a tizenéveseket, olykor katasztrofális következményeket okozva magukra és a családjukra nézve.

Noha a tudósok régóta tudják, hogyan működnek a hormonok, csak az elmúlt öt évben értették meg, miért működnek úgy, ahogy. Mivel a nemi hormonok már a születésünkkor is jelen vannak szervezetünkben, tulajdonképpen egy évtizeden át téli álmot alszanak. De vajon mi ingerli őket működésre a pubertás idején? A kutatók néhány évvel ezelőtt felfedezték, hogy a pubertást egy hormonális dominójátszma indítja el; elsőként a hipotalamuszban, az agy anyagcserét szabályozó részében egy gén előállít egyetlen fehérjét, a csókpeptint.8 Amikor ez a fehérje összekapcsolódik egy másik gén receptoraival – „megcsókolja” őket –, az inger hatására az agyalapi mirigy útjukra bocsátja a hormonokat. A tesztoszteron, az ösztrogén és a progeszteron megjelenése pedig aktiválja a heréket és a petefészkeket.

A nemi hormonok felfedezését követően a 20. század hátralévő részében ezek a hormonok biztosították az elméleti alapot és egyben a kedvenc magyarázatot a kamaszok viselkedésére. Az elmélettel az a probléma, hogy a tinédzserek hormonszintje nem magasabb, mint a fiatal felnőtteké – csak másképpen reagálnak a hormonokra. A kamaszokra például fokozottan hat a stressz, ami részben megmagyarázhatja, hogy miért a pubertás idején jelentkeznek a szorongással kapcsolatos rendellenességek, köztük a pánikbetegség is.9 A tizenévesek nem tűrik még úgy a stresszt, mint a felnőttek. Sokkal gyakrabban alakulnak ki náluk stressz okozta betegségek és fizikai problémák, például nátha, fejfájás és émelygés. A mai tizenévesek körében szinte járványszerűen terjednek a körömrágástól az evési zavarokig súlyosbodó tünetek. Az emberiség történelmében még soha nem árasztotta el a tizenéveseket ennyi információ a családból, az iskolából, a kortársaktól, és végül, de nem utolsósorban a médiából és az internetről. Miért érzékenyek kevésbé a felnőttek erre a sok ingerre? 2007-ben a State University of New York Downstate Medical Center (New York-i Állami Egyetem Orvosi Központja) kutatói felfedezték, hogy a tetrahidropregnanolon (THP) nevű hormon, amely általában stressz hatására szabadul fel a szorongás csökkentése érdekében, a kamaszoknál fordítva hat, nem enyhíti, hanem fokozza a szorongást. A felnőttnél ez a stresszhormon nyugtatóként hat az agyra, és a szorongást kiváltó esemény után mintegy fél órával fejti ki csillapító hatását. A kamaszkorú egereknél a THP nem gátolja a szorongást. A tizenéveseknél tehát a szorongás csak még több szorongást szül. Ennek megvan a biológiai magyarázata.

Ha meg akarjuk érteni, hogy miért szeszélyesek, ösztönösek a tinédzserek, miért unatkoznak; hogy miért fortyannak fel, feleselnek, és miért nem figyelnek; miért olyan veszélyes számukra a kábítószer és az alkohol, és miért hoznak rossz döntéseket az ivással, a vezetéssel és a szexszel – vagy bármi mással – kapcsolatban, az agyi áramköreikben kell keresnünk a választ. A nemi hormonok fokozott kiválasztása a pubertás biológiai mérföldköve, amikor a gyermek fiziológiailag átalakul nemileg érett emberi lénnyé, aki azért még nem igazán „felnőtt”.

A hormonok megmagyarázhatják ugyan a jelenségek egy részét, de sokkal több minden történik a tinédzserek agyában, ahol új kapcsolatok jönnek létre az agy egyes részei között, és nagy mennyiségben lépnek fel az új anyagok, különösen az ingerületátvivő anyagok, az agy „hírvivői”. Ezért akkora csoda a kamaszkor. Az agy rugalmasságának és növekedésének köszönhetően a kamaszoknak figyelemre méltó teljesítményekre nyílik lehetősége. Ám a rugalmasság, a növekedés és a burjánzás kétélű kard, hiszen a „nyitott” és könnyen izgatható agyra károsan is hathat a stressz, a kábítószer, egy sor vegyi anyag, és bármiféle környezetváltozás. És mivel a kamaszok agya gyakran túlságosan is aktív, ezek a hatások lényegesen nagyobb problémákat okozhatnak náluk, mint a felnőttek esetében.

Utóirat

Előbb-utóbb – és tudom, hogy tinédzserek mellett ez az idő nagyon-nagyon hosszúnak tűnik – a gyerekeink kénytelenek egyedül felnőni, fejlődni, tanulni és érni. Nem vállalhatjuk át tőlük ezt a feladatot. Reményeim szerint e könyv segített megérteni, hogy tinédzsereink nem földönkívüliek, nem egy másik bolygóról érkezett másik faj tagjai, hanem fejlődésük egy kritikus szakaszában vannak, amikor még nem került minden összhangba egymással. És minél mélyebben megértjük ezt – és minél jobban elmagyarázzuk nekik is –, annál könnyebben vészeljük át ezeket az éveket. Természetesen nem fog minden simán menni, néha legszívesebben a hajunkat tépnénk majd. Összegzésképpen néhány tanács:

Legyünk elnézőek a tizenévesünk kalamajkáival szemben, de higgadtan azért beszéljük meg a hibáit.

Ne döbbenjünk meg, amikor a tizenévesünk butaságot csinál, majd azt állítja, nem tudja, miért csinálta. Mi tudjuk, hogy miért, magyarázzuk hát el neki is – a homloklebenyéből még hiányzik néhány kapcsolat. És tartsuk szem előtt, hogy a kamaszkor végéig még a legokosabb, legszófogadóbb, legszerényebb gyerek is csinál valami ostobaságot.

Kommunikáljunk és lépjünk vele kapcsolatba: hangsúlyozzuk az életében lévő pozitív dolgokat, biztassuk, hogy próbáljon ki minél több tevékenységet, és keressen új látásmódokat. Mondjuk el újra és újra, hogy ha tanácsra van szüksége, mi ott vagyunk mellette.

A közösségi háló eszközei és weboldalai fontos kommunikációs csatornát jelentenek a gyermekeinkkel. Egyes szülők elmondták, hogy a legsikeresebb, legmélyebb „beszélgetéseket” SMS-ben folytatták a tizenéveseikkel. Aki nem tud SMS-ezni, kérjen segítséget tinédzserkorú gyermekétől.

Remélem, a könyvem elegendő információt közölt ahhoz, hogy legyen min gondolkoznunk, és szükség esetén legyen mit megbeszélnünk tizenéves gyermekünkkel. Amint az elején említettem, a tinédzserek nagy becsben tartják az információkat, és természetes kíváncsisággal fordulnak saját maguk felé. A könyvemben szereplő illusztrációk is segíthetnek megértetni velük, hogy milyen különleges helyzetben vannak.

A tényekkel – például a könyvemben szereplőkkel – kapcsolatos beszélgetések ideális esetben segítenek a konfliktusok megelőzésében és abban, nehogy az árok két oldalán találjuk magunkat a tinédzserünkkel. A tanulás időszaka ez, használjuk hát ki, amikor csak lehet. A dühből vagy magyarázat nélkül megszülető ítéletek csak még jobban eltávolítják tőlünk a tinédzsert. A magatartással kapcsolatos kifogások akkor érnek célt, ha követi őket a „mert”. És soha ne feledkezzünk el a kontextusról. Ha a csupa ötöst szerző diák fejen állva ír házi feladatot, ne foglalkozzunk vele, még akkor sem, ha szerintünk ez igen különös módszer! Ha azonban a tinédzserünk rossz jegyeket hoz, képtelen a megfelelő időbeosztásra, és fokozatosan lemarad a többiektől, nekünk kell segítséget nyújtani, és közösen megérteni, hogy mi okozza a problémát. Hiába hisszük, hogy egy már majdnem független fiatal él velünk egy fedél alatt – különösen az egykori gyermekhez képest –, több időre és erőfeszítésre van szükségünk, mint valaha képzeltük volna. Mi vagyunk a szülei. Nekünk kell kiszedni a tizenévesünkből, hogy egyáltalán érdeklik-e a rossz jegyek. Ha nem, akkor a probléma gyökereit a tanulásnál mélyebben kell keresnünk. Ilyenkor el kell gondolkoznunk, hogy csupán a függetlenségét és a hatalmát kívánja-e jelezni. Ha igen, akkor miért érzi úgy, hogy fitogtatnia kell a hatalmát? Kialakult valamilyen válsághelyzet a családban vagy az ő életében, ami miatt őrlődik? Kortársi nyomás éri egy olyan csoportban, amely a rossz iskolai eredményekre büszke? Kábítószert használ? Esetleg a depresszió vagy más mentális betegség első jeleként önbecsülési zavara van? A különböző problémák más-más cselekvési tervet igényelnek.

Ugyanakkor ha ő maga frusztrált, valószínűleg nyitott fülekre találhatnak a probléma megoldására vonatkozó, visszafogott szülői tanácsaink. Először is kérdezzük meg, hogy hatásosnak érzi-e kaotikus tanulási módszereit. Ha lehetséges, érjük el, hogy maga válaszoljon a kérdésre – ezzel is gyakorolja az önálló problémamegoldás képességét. Végső menedékként vessünk fel működőképes „irányokat”, és ha a gyermekünk legalább megpróbálja megfogadni a tanácsokat, máris olyan pozitív megerősítést kap, amelyhez a jövőben is folyamodhat. Segíthet valamilyen apró jutalom felajánlása is, mert kicsi a valószínűsége, hogy egyik napról a másikra javulnak, és önmagukban jutalommá válnak a jegyei.

Mindig igyekezzünk pozitívan hozzáállni a problémákhoz, mert a végső cél az, hogy tinédzsereink magukra találjanak és megértsék, milyen csodálatos életszakaszhoz érkeztek, a lehetőségek időszakához. Nem az a dolgunk, hogy lenyesegessük a szárnyaikat, hanem hogy a segítségünkkel pozitívan használják fel az energiáikat. Ennek egyik módja a nyugodt, rendezett környezet megteremtése, ahol biztonságban növekedhetnek. Minél kevésbé stresszes és kaotikus a mi életünk, annál kevésbé stresszes és kaotikus az övéké is.

Nekünk is tisztában kell lennünk a világ kockázataival és a tinédzsereinkre leselkedő veszélyekkel, ezért el kell merülnünk a tizenévesek világában. Ismerjük meg kedvenc zenéiket, kedvenc tévéműsoraikat és filmjeiket, és kedvenc könyveiket. Arra nincs szükség, hogy mi legyünk a legjobb barátai, de tudnunk kell, mi történik vele, hogy jobban megérthessük, hasznosabb tanácsokat adhassunk, és biztosabb korlátokat állíthassunk fel.

Ne feledjük, hogy mi vagyunk a gyermekünk első és legfontosabb példaképei. Figyelnek minket, még akkor is, ha nem tudnak róla. A saját életmódunk, a kihívások kezelésére használt módszereink nekik tanulási lehetőségek, ezért meséljünk nekik, de ne telepedjünk rájuk. Hiszen egy csapat vagyunk. Ezt én magam is akkor értettem meg, amikor 2000-ben a két fiammal éltem át azt a traumát, hogy kigyulladt a lakásunk. Amikor hat óra körül hazaértem a munkából, mindketten otthon voltak. Andrew-nak másnap birkózómeccse volt, de elvesztette a cipőjét, ezért mindhárman beültünk a kocsiba, hogy vegyünk egy másikat. Még csak harminc perce voltunk távol, amikor megszólalt a csipogóm. A házunk riasztórendszere jelzett. Visszafordultam hát a Chrysler furgonnal, és a ház közelébe érve már láttuk is a tűzoltókat. Először mindez nagy megrázkódtatásként ért. De rögtön utána az jutott eszembe: bármi égett el, az csak holmi, mert amire szükségem van, az itt van velem: a két fiam biztonságban van a hátsó ülésen. Csak ez számított.

Emlékszem, hogy amikor átverekedtük magunkat a lángoló ház körül álló tömegen, néztem a gyerekeimet és a köréjük sereglő, őket vigasztaló szomszédokat. A ház kívülről nem tűnt romosnak, belül azonban katasztrofális volt a helyzet. Később kiderült, hogy felborult az elektromos konzervnyitó, és valahogy lángra lobbantott néhány műanyag dobozt. A fiaimat csak akkor engedtem be a házba, amikor már majdnem teljesen helyreállították, mert nem akartam, hogy lássák a kiégett gyerekszobákat. Erre a stresszhelyzetre egy gyereknek és tinédzsernek sincs szüksége, és legalább ettől meg akartam óvni őket. Ezt a szomszédaim is pontosan tudták; ezért álltak a fiúk köré, ezért tolták őket arrébb.

A következő hónapok során megértettem, hogy bármennyire traumatikus élmény volt is a tűz, közelebb is hozott minket egymáshoz. A fiaim megtanulták, hogy a tárgyak nem fontosak. Én megértettem, hogy sokkal rosszabbul is elsülhetett volna a dolog. Egy csapat voltunk, és nagyon sokszor elmondtam nekik, hogy nincs semmi baj, itt vagyunk, élünk, újrakezdjük. Csak ez volt a fontos. Andrew tizenhárom éves volt akkor, Will tizenegy. Még csak a tizenéves kor elején jártunk. Még nagyon sok kihívás várt ránk, de tudtuk, hogy együtt fogjuk végigcsinálni.

Köszönetnyilvánítás

Szeretném megköszönni szerzőtársam, Amy Ellis Nutt e könyv megírása során tanúsított türelmét és támogatását. Amy tudásszomja és kutatói tehetsége segített az itt bemutatott információmorzsák összetapasztásában. És a közös könyvírás még egy eredményt hozott: új barátra találtam, és ez a barátság biztosan túlmutat majd e könyvön és későbbi kiadásain!

Nem lehet szavakba önteni, mennyire hálás vagyok közeli barátaimnak és a családomnak, különösen a fiaimnak, Andrew-nak és Willnek, a szüleimnek, és természetesen Jeffnek, amiért elviselték a hétvégi programok és egyéb események elhalasztását, amikor arra hivatkoztam, hogy „dolgozom a könyvön”. Már látom, hogy Jeff a világ legtürelmesebb embere, támogatása külön köszönetet érdemel.

Köszönet illeti a Pennsylvania Egyetem két munkatársát, a kutatóspecialista Marcus Handyt és az orvosbiológus rajzoló Mary Leonardot, akik felkutatták, illetve elkészítették a könyvemben szereplő illusztrációkat.

Szeretném megköszönni harvardi és Pennsylvania egyetemi kollégáimnak, hogy az írás folytatására biztattak, és könyvem készítése közben megosztották velem kutatásaikat. Az első buzdító szavakért szeretnék köszönetet mondani Patty Hagernek, a massachusettsi Concord Academy egykori dékánjának, mert az ő záporozó kérdéseire válaszul hoztam létre egy programot az Elizabeth Hall szimpóziumon. Köszönettel tartozom két kollégámnak, dr. David Urion neurológiaprofesszornak, a Boston Children’s Hospital (Bostoni Gyermekkórház) munkatársának, és dr. Maryanne Wolfnak, a massachusettsi Tufts Egyetem neuropszichológia-professzorának – mindketten többször is ott álltak mellettem, amikor a tinédzserek agyával kapcsolatos első előadásokat tartottuk.

És végül, de korántsem utolsósorban köszönet illeti Wendy Strothmant, aki e könyv megírását sürgette, és szerkesztőnket, Claire Wichtelt bölcs tanácsaiért és világos gondolkodásmódjáért.

Szószedet

Adrenalin: ez a hormon erős érzelmek, például harag és félelem hatására szabadul fel, energiát küld az izmoknak és fokozza a szívverést, hogy felkészítse a testet a harcolj vagy fuss helyzetre.

Akciós potenciál: elektromos aktivitás, ami akkor jelentkezik, amikor az idegsejt információkat küld az axonon át.

Amigdala: mandula alakú terület az agy mélyén, a halántéklebeny elülső részén; itt dolgozzuk fel az érzelmeket.

Arborizáció: a dendritek növekedése és elágazódása.

Asztrociták: csillag alakú sejtek az agyban és a gerincoszlopban. Az agy leggyakoribb sejtjeiként egy sor funkcióért felelősek, többek között tápanyagot szállítanak az idegszövetbe, és segítenek az agy és a gerincoszlop traumás sérülés következtében károsodott sejtjeinek a gyógyulásban.

Axon: az idegsejtnek ez a része impulzust szállít a szinapszis felé, amely azután továbbítja a kémiai üzenetet a többi idegsejtnek.

Az agy plaszticitása: az agy ezen adottságának köszönhetően képes a struktúrák és a funkciók megváltoztatására, különösen az egymás után többször bekövetkező élmények ingerére válaszul. A plaszticitás gyermekkorban, az agy fejlődése során a legerősebb, de felnőttkorban is jellemző, hogy elősegítse a tanulást és az emlékezést.

Barázdák: az agykéreg felszínének mélyedései, amelyek az agy szürkeállományának „ráncait” alkotják.

Dendrit: az idegsejt ágszerű nyúlványa, amely fogadja a többi idegsejttől érkező információt. A dendritek kapcsolatba lépnek a közeli idegsejtek axonjával, és általában a szinapszisok is a dendrit nyúlványán helyezkednek el.

Dopamin: az agy jutalom- és élvezetközpontját szabályozó ingerületátvivő anyag.

Endokannabinoidok: a lipid néven ismert molekulákból álló, az agyban természetesen előforduló kannabinoidok.

Endorfinok: a szervezet által testmozgás közben termelt endorfinok az agy opiátreceptoraival együttműködve csökkentik a fájdalom észlelését, akárcsak a morfium.

Falcsonti lebeny: az agynak a homloklebeny mögött, a nyakszirti lebeny előtt található része, amely az érzékekért – például a tapintásért – és a vizuális-térbeli feldolgozásért felelős.

Fehérállomány: az idegsejtek közötti elektromos és kémiai üzenetek továbbításáért felelős, mielinnel borított axonpályákat tartalmazó rész az agyban.

GABA: a gamma-amino-vajsav rövidítése; ez az ingerületátvivő anyag a szinapszis tevékenységét gátolja. Akkor játszik szerepet, amikor az agy túlreagál valamely ingert.

Glia: e sejtek hozzájárulnak többek között a mielinképződéshez, és – az asztrocita altípusba tartozó gliák esetében – megemésztik az elpusztult idegsejtek egy részét. Az idegsejtekkel ellentétben a gliák nem szállítanak idegimpulzusokat.

Glutamát: szinaptikus receptorok, az agy legfontosabb ingerlő ingerületátvivő anyagai. Különösen az emlékek létrehozásában és a tanulásban játszanak fontos szerepet.

Halántéklebeny: az agy két oldalán található területek, amelyek az illatok és hangok feldolgozásáért, és az összetett vizuális-felismerő folyamatokért felelősek.

Hipotalamusz: az agy agytörzs fölött található része, amely a nagyobb metabolikus folyamatokért, a testhőmérsékletért, az éhségért, a szomjúságért és az alvásért felelős.

Hippokampusz: az agynak ez a része a homloklebenyben található, és elsősorban az emlékek feldolgozásáért felelős.

Homloklebeny: az agy négy fő területének egyike, amely az agy elülső részénél helyezkedik el, és számos végrehajtó funkcióért felelős: érvelés, tervezés, és egyéb összetett kognitív folyamatok.

Hosszú távú potenciáció: röviden LTP, a plaszticitás tartós formája, az idegsejtek közötti szinaptikus üzenetek fokozása, vagyis a tanulás és a memória elsődleges mechanizmusa.

Idegsejtek: az idegrendszerben található egyedi sejtek, amelyek ingerületátvivő anyagok segítségével jeleznek egymásnak.

Ingerületátvivő anyagok: az egyik idegsejtből a szinaptikus résen át a szomszédos idegsejt receptorához küldött kémiai hírvivők.

Kannabinoidok: a kannabiszban (marihuána) található kémiai vegyületek, valamint az agyban természetesen előforduló anyagok (ezek neve endokannabinoid). Kapcsolatba lépnek az agy fájdalmat és szorongást csökkentő endogén receptoraival.

Kortizol: az emberi testben a mellékvese által termelt és stressz hatására kibocsátott hormon, amely energiát továbbít közvetlen fenyegetés esetén, legyen az súlyos vagy jelentéktelen. A környezet számos tényezője befolyásolja a kortizolszintet, a koffeintől az alvásmegvonásig. A túl magas kortizolszint ronthatja az immunrendszer működését, növelheti a vérnyomást, és károsíthatja az idegsejteket, különösen a hippokampuszban.

Limbikus rendszer: a talamusz két oldalán, a nagyagy alatt található terület, amely az érzelmekért, a motivációért és a memóriáért felelős struktúrákat tartalmaz.

Melatonin: az agy tobozmirigye által termelt hormon, amely a huszonnégy órás alvásciklus szabályozásában játszik szerepet.

Mielin: az axonokat borító fehér anyag, amely segít az agy jeleinek gyorsabb és hatékonyabb továbbításában. Mielin borítja az agy, a gerincoszlop és a perifériás idegek legkülönbözőbb axonjait.

Nyakszirti lebeny: az agy hátsó része, amely a vizuális kéregnek ad otthont.

Prefrontális lebeny: a homloklebeny elülső, a homlok mögött található része, amely többek között a társas viselkedés, a döntéshozatal, valamint a személyiség megnyilvánulásának szabályozásáért felelős.

Szinapszis: az idegsejt végén az a rész, amelyen át elektromos vagy kémiai üzenetek jutnak el egy másik idegsejthez. A gondolkodás, az érzés, a mozgás stb. mind az üzenetek szinapszison át történő továbbításától függ.

Szinaptogenezis: az új szinapszisok kialakulásának folyamata, amely egész életünkben zajlik, de elsősorban az olyan kritikus időszakokban, mint a csecsemő-, a gyermek- és a kamaszkor.

Szürkeállomány: a kéreg, vagyis az agy idegsejteket tartalmazó része, szemben a kéreg szürkeállománya alatt húzódó fehérállománnyal.

Tekervények: az agy ráncos szürkeállományának gyűrődései.

THC: a tetrahidrokannabinol rövidítése; ez a kannabisz legfontosabb, tudatmódosító hatóanyaga.

Ventrális tegmentális terület (VTA): a középagy aljának középvonalához közeli idegsejtcsoport, amelynek idegsejtjei az agy számos területéhez kapcsolódnak, és amely az agy dopaminrendszerének gyökere. Ezért játszik fontos szerepet az agy természetes jutalmi áramkörében és a kábítószer-függőségben.

Válogatott bibliográfia

Acheson, S., Richardson, R. és Swartzwelder, H. „Developmental Changes in Seizure Susceptibility During Alcohol Withdrawal.” Alcohol 18 (1999).

Acheson, S., Stein, R., és Swartzwelder, H. „Impairment of Semantic and Figural Memory by Acute Alcohol: Age-Dependent Effects.”, Alcoholism: Clinical and Experimental Research 22 (1998).

Adam, E. „Transactions Among Adolescent Trait and State Emotion and Diurnal and Momentary Cortisol Activity in Naturalistic Settings.” Psychoneuroendocrinology 31, no. 5 (2006. június).

Adam, E., Doane, L., et al. „Prospective Prediction of Major Depressive Disorder from Cortisol Awakening Responses in Adolescence.” Psychoneuroendocrinology 35, no. 6 (2010. július).

Amnesty International. „Indecent and Internationally Illegal: The Death Penalty Against Child Offenders.” AMR 51/143/2002 (2002), [Külső tartalom – PDF].

Anderson, P., De Bruijn, A., Angus, K., et al. „Impact of Alcohol Advertising and Media Exposure on Adolescent Alcohol Use: A Systematic Review of Longitudinal Studies.” Alcohol and Alcoholism 44, no. 3 (2009).

Andrew, M., Smith, B. et al. „The ‘Inner Side’ of the Transition to Adulthood: How Young Adults See the Process of Becoming an Adult.” Advances in Life Course Research 11 (2006. jan.).

Andrews, M. „Why Do We Use Facial Expressions to Convey Emotions?” Scientific American, 2010. nov. 8.

Arnett, J. Emerging Adulthood: The Winding Road from the Late Teens Through the Twenties. Oxford, Oxford University Press, 2004.

Arnone, D. et al. „Corpus Callosum Damage in Heavy Marijuana Use: Preliminary Evidence from Diffusion Tensor Tractography and Tract-Based Spatial Statistics.” NeuroImage 41, no. 3 (2008. júl. 1.).

Baillargeon, A., Lassonde, M. et al. „Neuropsychological and Neurophysiological Assessment of Sport Concussion in Children, Adolescents and Adults.” Brain Injury 26, no. 3 (2012).

Baird, A. et al. „What Were You Thinking? An fMRI Study of Adolescent Decision-Making.” Plakát a Cognitive Neuroscience Society éves gyűlésén, 2005.

Baird, A. és Fugelsang, J. „The Emergence of Consequential Thought: Evidence from Neuroscience.” Philosophical Transactions of the Royal Society of London, Series B: Biological Sciences 359, no. 1451 (2004. nov. 29.).

Baumrind, D., szerk. „Why Adolescents Take Chances – and Why They Don’t.” First commemorative address sponsored by the National Institute of Child Health and Human Development on the occasion of Child Health Day, 1983.

Bawden, D. és Robinson, L. „The Dark Side of Information: Overload, Anxiety and Other Paradoxes and Pathologies.” Journal of Information Science 35, no. 2 (2009. ápr.).

Bawden, D. és Robinson, L. „A Distant Mirror: The Internet and the Printing Press.” ASLIB Proceedings 52, no. 2 (2000).

Beckman, M. „Adolescence: Akin to Mental Retardation?” Science 305, no. 5684 (2004. júl. 30.).

Beckman, M. „Crime, Culpability, and the Adolescent Brain.” Science 305, no. 5684 (2004. júl. 30.).

Benedict, C. „Mute 19 Years, He Helps Reveal Brain’s Mysteries.” New York Times, 2006. júl. 4.

Bentley, P. „Is This Proof Smoking Lowers Your IQ? Study Suggests Those on 20 a Day Are Less Intelligent.” Daily Mail Online 2010. márc. 30.

Bjork, J., Knutson, B. és Hommer, D. „Incentive-Elicited Brain Activation in Adolescents: Similarities and Differences from Young Adults.” Journal of Neuroscience 24, no. 8 (2004. febr. 25.).

Blakemore, S. és Choudhury, S. „Development of the Adolescent Brain: Implications for Executive Function and Social Cognition.” Journal of Child Psychology and Psychiatry 47, no. 3 (2006. márc.).

Blum, K. „The Addictive Brain: All Roads Lead to Dopamine.” Collier’s (2012).

Blumberg, H., Edmiston, E. et al. „Corticostriatal-Limbic Gray Matter Morphology in Adolescents with Self-Reported Exposure to Childhood Maltreatment.” Archives of Pediatric and Adolescent Medicine 165, no. 12 (2011. dec.).

Boden, B., Mueller, F. et al. „Catastrophic Head Injuries in High School and College Football Players.” American Journal of Sports Medicine 35, no. 7 (2007. júl.).

Boot, W., Gratton, G. et al. „The Effects of Video Game Playing on Attention, Memory, and Executive Control.” Acta Psychologica 129, no. 3 (2008. nov.).

Brenhouse, H., Sonntag, K. és Andersen, S. „Transient D-1 Dopamine Receptor Expression on Prefrontal Cortex Projection Neurons: Relationship to Enhanced Motivational Salience of Drug Cues in Adolescence.” Journal of Neuroscience 28, no. 10 (2008. márc. 5.).

Broglio, S., Zimmerman, J. et al. „Head Impacts During High School Football: A Biomechanical Assessment.” Journal of Athletic Training 44, no. l4 (2009. júl–aug.).

P. Bronson és A. Merryman. Amit rosszul tudtunk a gyerekekről. Ford. Károlyi Juli és Hűvös András. Budapest, Kulcslyuk Kiadó, 2014.

Brown, S., Tapert, S., Granholm, E. és Delis, D. „Neurocognitive Functioning of Adolescents: Effects of Protracted Alcohol Use.” Alcoholism: Clinical and Experimental Research 24, no. 2 (2000. febr.).

Burman, D., Bitan, T. és Booth, J. „Sex Differences in Neural Processing of Language Among Children.” Neuropsychologia 46, no. 5 (2008. ápr.).

Bushy, D., Tononi, G. és Cirelli, C. „Sleep and Synaptic Homeostasis: Structural Evidence in Drosophila.” Science 332, no. 6037 (2011. jún. 24.).

Byrnes, E., Johnson, N. és Carini, L. „Multigenerational Effects of Morphine Exposure on the Mesolimbic Dopamine System.” Plakát a Cognitive Neuroscience Society éves gyűlésén, 2010. nov. 14.

Byrnes, J., Babb, J., Scanlan, V. és Byrnes, E. „Adolescent Opioid Exposure in Female Rats: Transgenerational Effects on Morphine Analgesia and Anxiety-Like Behavior in Adult.” Behavioural Brain Research 218, no. 1 (2011. márc. 17.).

Cannon, T., Heinssen, R. et al. „Prediction of Psychosis in Youth at High Clinical Risk: A Multisite Longitudinal Study in North America.” Archives of General Psychiatry 65, no. 1 (2008. jan.).

Cao, J., Li, M. et al. „Gestational Nicotine Exposure Modifies Myelin Gene Expression in the Brains of Adolescent Rats with Sex Differences.” Translational Psychiatry 3 (2013. ápr.).

Carr, Nicholas: Hogyan változtatja meg agyunkat az internet? A sekélyesek kora. Ford. Németh Ádám. Budapest, HVG Könyvek, 2014.

Carrion, V., Reiss, A. et al. „Converging Evidence for Abnormalities of the Prefrontal Cortex and Evaluation of Midsagittal Structures in Pediatric Posttraumatic Stress Disorder Study: An MRI Study.” Psychiatry Research 172, no. 3 (2009. jún. 30.).

Carskadon, M. „When Worlds Collide: Adolescent Need for Sleep Versus Societal Demands.” In Adolescent Sleep Needs and School Starting Times, szerk. K. Wahlstrom. Phi Delta Kappa Educational Foundation, 1999. Adolescent Sleep Patterns: Biological, Social, and Psychological Influences. Cambridge: Cambridge University Press, 2002.

Casey, B., Getz, S. és Galvan, A. „The Adolescent Brain.” Developmental Review 28 (2008).

Casey, B., Giedd, J. és Thomas, K. „Structural and Functional Brain Development and Its Relation to Cognitive Development.” Biological Psychology 54, nos. 1–3 (2000. okt.).

Casey, B., Tottenham, N. et al. „Transitional and Translational Studies of Risk for Anxiety.” Depression and Anxiety 28, no. 1 (2011. jan.).

Caster, J., Walker, Q. és Kuhn, C. „Enhanced Behavioral Response to Repeated-Dose Cocaine in Adolescent Rats.” Psychopharmacology 183, no. 2 (2005. dec.).

Chambers, R., Taylor, J. és Potenza, M. „Developmental Neurocircuitry of Motivation in Adolescence: A Critical Period of Addiction Vulnerability.” American Journal of Psychiatry 160, no. 6 (2003. jún.).

Chan, P. és Rabinowitz, T. „A Cross-Sectional Analysis of Video Games and Attention Deficit Hyperactivity Disorder Symptoms in Adolescents.” Annals of General Psychiatry 5, no. 16 (2006).

Cohen, M., Tottenham, N. és Casey, B. „Translational Developmental Studies of Stress on Brain and Behavior: Implications for Adolescent Mental Health and Illness?” Neuroscience 26, no. 249 (2013. szept.).

Collingridge, G., Isaac, J. és Wang, Y. „Receptor Trafficking and Synaptic Plasticity.” Nature Reviews Neuroscience 5, no 12 (2004. dec.).

Colvin, A., Mullen, J., Groh, M. et al. „The Role of Concussion History and Gender in Recovery from Soccer-Related Concussion.” American Journal of Sports Medicine 37, no. 9 (2009. szept.).

Common Sense Media. „Social Media, Social Life: How Teens View Their Digital Lives.” A Common Sense Media Research Study, 2012. jún. 26.

Copeland, W., Costello, E. et al. „Posttraumatic Stress Without Trauma in Children.” American Journal of Psychiatry 167, no. 9 (2010. szept.).

Covassin, T., Swanik, C., és Sachs, M. „Sex Differences and the Incidence of Concussions Among College Athletes.” Journal of Athletic Training 38, no. 3 (2003).

Craft-Rosenberg, M. és Pehler, S., szerk. Encyclopedia of Family Health, 2. kötet. Thousand Oaks, CA: Sage Publications, 2011.

Cuonotte, D., Spjiker, S. et al. „Lasting Synaptic Changes Underlie Attention Deficits Caused by Nicotine Exposure During Adolescence.” Nature Neuroscience 14, no. 4 (2011. ápr.).

Cyranowski, J., Frank, E., Young, E. és Shear, M. „Adolescent Onset of the Gender Difference in Lifetime Rates of Major Depression: A Theoretical Model.” Archives of General Psychiatry 57, no. 1 (2000. jan.).

Dahl, J. „Throwaway Children: Juvenile Justice in Collapse.” Crime Report, 2010. febr. 9.

Dahl, R. és Spear, L. P. „Adolescent Brain Development: Vulnerabilities and Opportunities.” Annals of the New York Academy of Sciences (2004. jún.).

Dawes, M. A. és Dougherty, D. M. „Adolescent Suicidal Behavior and Substance Abuse: Developmental Mechanisms.” Substance Abuse 31, no. 2 (2008. okt. 31.).

Daza-Losada, M., Rodriguez-Arias, M., Maldonado, C. et al. „Behavioural and Neurotoxic Long-Lasting Effects of MDMA Plus Cocaine in Adolescent Mice.” European Journal of Pharmacology 590, nos. 1–3 (2008. aug. 20.).

Dean, D. és Webb, C. „Recovering from Information Overload.” McKinsey Quarterly (2011. jan.).

De Bellis, M., Clark, D., Keshavan, M. et al. „Hippocampal Volume in Adolescent-Onset Alcohol Use Disorders.” American Journal of Psychiatry 157, no. 5 (2000. máj.).

De Bellis, M., Keshavan, M., Boring, A. et al. „Sex Differences in Brain Maturation During Childhood and Adolescence.” Cerebral Cortex 11, no. 6 (2001. jún.).

DeGaetano, G. Parenting Well in the Media Age: Keeping Our Kids Human. Fawnskin, CA, Personhood Press, 2004.

De Graaf, R. et al. „Early Cannabis Use and Estimated Risk of Later Onset of Depression Spells: Epidemiologic Evidence from the Population-Based World Health Organization World Mental Health Survey Initiative.” American Journal of Epidemiology 172, no. 2 (2010. júl. 15.).

De Win, M., Van den Brink, W. et al. „Sustained Effects of Ecstasy on the Human Brain: A Prospective Neuroimaging Study in Novel Users.” Brain 131, no. 11 (2008. nov.).

Diaz-Arrastia, R., Agostini, M., Madden, C. és Van Ness, P. „Posttraumatic Epilepsy: The Endophenotypes of a Human Model of Epileptogenesis.” Epilepsia 50, no. 2 (2009. febr.).

DiFranza, J. et al. „Symptoms of Tobacco Dependence After Brief, Intermittent Use: The Development and Assessment of Nicotine Dependence in Youth-2 Study.” Archives of Pediatric and Adolescent Medicine 161, no. 7 (2007. júl.).

Do Couto, B., Minarro, J., Aguilar, M. et al. „Adolescent Preexposure to Ethanol and 3,4- Methylenedioxymethylamphetamine (MDMA) Increases Conditioned Rewarding Effects of MDMA and Drug-Induced Reinstatement.” Addiction Biology 17, no. 3 (2012. máj.).

Dokoupil, T. „Is the Web Driving Us Mad?” Newsweek, 2012. júl. 9.

Eagleman, D. „The Brain on Trial.” Atlantic, 2011. júl–aug.

Estelles, J., Rodriguez-Arias, M., Maldonado, C. et al. „Gestational Exposure to Cocaine Alters Cocaine Reward.” Behavioural Pharmacology 17, nos. 5–6 (2006. szept.).

European College of Neuropsychopharmacology. „The Emotional Brain in Youth: Research Suggests How to Diagnose and Treat Mood Disorders in Children and Adolescents.” Science Daily, 2011. szept. 6., [Külső hivatkozás].

Evans, B. E., Greaves-Lord, K. et al. „The Relation Between Hypothalamic-Pituitary-Adrenal (HPA) Axis Activity and Age of Onset Alcohol Use.” Addiction 107, no. 2 (2012. febr.).

Feinstein, S., szerk. Secrets of the Teenage Brain: ResearchBased Strategies for Reaching and Teaching Today’s Adolescents. Thousand Oaks, CA, Corwin Press, 2009.

Ferguson, A., Jimenez, M. és Jackson, R. „Juvenile False Confessions and Competency to Stand Trial: Implications for Policy Reformation and Research.” New School Psychology Bulletin 7, no. 1 (2010).

Fisher, P. és Pfeifer, J. „Conceptual and Methodological Issues in Neuroimaging Studies of the Effects of Child Maltreatment.” Archives of Pediatrics and Adolescent Medicine 165, no. 12 (2011. dec.).

Foa, E. és Andrews, L. If Your Adolescent Has an Anxiety Disorder: An Essential Resource for Parents. Oxford, Oxford University Press, 2006.

Foy, M., Stanton, M., Levine, S. és Thompson, R. „Behavioral Stress Impairs Long-Term Potentiation in Rodent Hippocampus.” Behavioral and Neural Biology 48, no. 1 (1987. júl.).

Frantz, K., O’Dell, L. és Parsons, L. „Behavioral and Neurochemical Responses to Cocaine in Periadolescent and Adult Rats.” Neuropsychopharmacology 32, no. 3 (2007. márc.).

Fried, P., Watkinson, B., James, D. és Gray, R. „Current and Former Marijuana Use: Preliminary Findings of a Longitudinal Study of Effects on IQ in Young Adults.” Canadian Medical Association Journal 166, no. 7 (2002. ápr. 2.).

Frojd, S., Ranta, K., Kaltialo-Heino, R. és Marttunen, M. „Associations of Social Phobia and General Anxiety with Alcohol and Drug Use in a Community Sample of Adolescents.” Alcohol and Alcoholism 46, no. 2 (2011).

Frommer, L., Gurka, K., Cross, K., Ingersoll, C., Comstock, R. D., és Saliba, S. „Sex Differences in Concussion Symptoms of High School Athletes.” Journal of Athletic Training 46, no. 1 (2011. jan–febr.).

Furstenberg, F., Settersten, R. et al. „Growing Up Is Harder to Do.” Contexts 3, no. 3 (2004. aug.).

Fuss, J. és Gass, P. „Endokannabinoids and Voluntary Activity in Mice: Runner’s High and Long-Term Consequences in Emotional Behaviors.” Experimental Neurology 224, no. 1 (2010. júl.).

Galles, N. „A Primer on Learning: A Brief Introduction from the Neurosciences.” Organisation for Economic CoOperation and Development (2004. júl.). „Adolescent Development of the Reward System.” Frontiers in Human Neuroscience 4, no. 6 (2010).

Galvan, A. „Neural Plasticity of Development and Learning.” Human Brain Mapping 31, no. 6 (2010. jún.).

Galvan, A., Hare, T. et al. „Earlier Development of the Accumbens Relative to Orbitofrontal Cortex Might Underlie Risk-Taking Behavior in Adolescents.” Journal of Neuroscience 26, no. 25 (2006. jún. 21.).

Gardner, H., Lawn, N., Fatovich, D. és Archer, J. „Acute Hippocampal Sclerosis Following Ecstasy Ingestion.” Neurology 73, no. 7 (2009. aug. 18.).

Gardner, M. és Steinberg, L. „Peer Influence on Risk-Taking, Risk Preference, and Risky Decision Making in Adolescence and Adulthood: An Experimental Study.” Developmental Psychology 41, no. 4 (2005. júl.).

Garrett, A., Carrion, V., Reiss, A. et al. „fMRI Response to Facial Expression in Adolescent PTSD.” Presented at 49th Annual Meeting of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry, San Francisco, CA, 2002. október 22–27.

Gerrard, M., Gibbons, F. és Gano, M. „Adolescents’ Risk Perceptions and Behavioral Willingness.” In Reducing Adolescent Risk: Toward an Integrated Approach, szerk. D. Romer. Thousand Oaks, CA, Sage Publications, 2005.

Gessel, L., Fields, S., Comstock, R. et al. „Concussions Among United States High School and Collegiate Athletes.” Journal of Athletic Training 42, no. 4 (2007. okt–dec.).

Giedd, J. „The Teen Brain: Primed to Learn, Primed to Take Risks.” Cerebrum, 2009. febr. 26.

Gill, K. és Mizumori, S. „Spatial Learning and the Selectivity of Hippocampal Place Fields: Modulation by Dopamine.” In Hippocampal Place Fields: Relevance to Learning and Memory, szerk. S. Mizumori. Oxford, Oxford University Press, 2008.

Gogtay, N. „Dynamic Mapping of Human Cortical Development During Childhood Through Early Adulthood.” Proceedings of the National Academy of Sciences 101, no. 21 (2004. máj. 25.).

Gong, G., He, Y. és Evans, A. „Brain Connectivity: Gender Makes a Difference.” Neuroscientist 17, no. 5 (2011. okt.).

Gould, T. „Addiction and Cognition.” Addiction Science and Clinical Practice 5, no. 2 (2010. dec.).

Grady, M. „Concussion in the Adolescent Athlete.” Current Problems in Pediatric and Adolescent Health Care 40, no. 7 (2010. aug.).

Gray, P. „The Dramatic Rise of Anxiety and Depression in Children and Adolescents: Is It Connected to the Decline in Play and Rise in Schooling?” Psychology Today, 2010. jan. 26.

Grier, C., Terwilliger, R., Teslovich, T., Velanova, K. és Luna, B. „Immaturities in Reward Processing and Its Influence on Inhibitory Control in Adolescence.” Cerebral Cortex 20, no. 7 (2010).

Guerri, C. és Pascual, M. „Mechanisms Involved in the Neurotoxic, Cognitive, and Neurobehavioral Effects of Alcohol Consumption During Adolescence.” Alcohol 44, no. 1 (2010. febr.).

Gulley, J., Paul, K. és Cox, C. „Lasting Alterations in Synaptic Transmission and Intrinsic Properties of Rat Prefrontal Cortical Neurons Following Adolescent Exposure to Amphetamines.” Plakát a Cognitive Neuroscience Society éves gyűlésén, 2010.

Gulley, J. és Stanis, J. „Adaptations in Medial Prefrontal Cortex Function Associated with Amphetamine-Induced Behavioral Sensitization.” Neuroscience 166, no. 2 (2010. márc. 17.).

Gurian, M. Boys and Girls Learn Differently! A Guide for Teachers and Parents. Hoboken, NJ, Jossey-Bass, 2001.

Hagenauer, M. és Lee, T. „The Neuroendocrine Control of the Circadian System: Adolescent Chronotype.” Frontiers in Neuroendocrinology 33, no. 3 (2012. aug.).

Hallowell, E. és Ratey, J. Delivered from Distraction. New York, Ballantine Books, 2006.

Halstead, M. és Walter, K. „Clinical Report: Sport-Related Concussion in Children and Adolescents.” Pediatrics 126, no. 3 (2010. szept.).

Hechinger, S. „Another Bite at the Graham Cracker: The Supreme Court’s Surprise Revisiting of Juvenile Life Without Parole in Miller v. Alabama and Jackson v. Hobbs.” Ipsa Loquitur, Georgetown Law Journal online melléklete, 2011. szept.

Henig, R. „Why Are So Many People in Their 20s Taking So Long to Grow Up?” New York Times, 2010. aug. 18.

Hester, R., Nestor, L. és Garavan, H. „Impaired Error Awareness and Anterior Cingulate Cortex Hypoactivity in Chronic Cannabis Users.” Neuropsychopharmacology 34, no. 11 (2009. okt.).

Hiller-Sturmhofel, S. és Swartzwelder, S. „Alcohol’s Effects on the Adolescent Brain: What Can Be Learned from Animal Models.” Alcohol Research and Health 28, no. 4 (2004. tél).

Hingson, R., Hereen, T. és Winter, M. „Age at Drinking Onset and Alcohol Dependence: Age at Onset, Duration, and Severity.” Archives of Pediatric and Adolescent Medicine 160, no. 7 (2006. júl.).

Hirsch, A. „Reflections from the Front Lines: A Career Counselor’s View of Emerging Adulthood.” Yellowbrick Journal of Emerging Adulthood 2, no. 1 (2011).

Hooper, C., Luciana, M., Conklin, H. és Yarger, R. „Adolescents’ Performances on the Iowa Gambling Task: Implications for the Development of Decision Making and Ventromedial Prefrontal Cortex.” Developmental Psychology 40, no. 6 (2004. nov.).

Humphrey, L. „A Developmental Psycho-Neurobiological Approach to Assessment of Emerging Adults.” Yellowbrick Journal of Emerging Adulthood 1, no. 1 (2010).

Hyman, S., Malenka, R. és Nestler, E. „Neural Mechanisms of Addiction: The Role of Reward-Related Learning and Memory.” Annual Review of Neuroscience 29 (2006).

Ingalhalikar, M., Verma, R. et al. „Sex Differences in the Structural Connectome of the Human Brain.” Proceedings of the National Academy of Sciences 111, no. 2 (2014. jan. 14.).

Iniguez, S. és Bolanos-Guzman, C. „Nicotine Exposure During Adolescence Induces a Depression-Like State in Adulthood.” Neuropsychopharmacology 34, no. 6 (2009. máj.).

International Center for Media and the Public Agenda. The World UNPLUGGED, 2011, http://theworldunplugged.wordpress.com.

Jabr, F. „Neuroscience of 20-Somethings: ‘Emerging Adults’ Show Brain Differences.” Scientific American, 2012. aug. 29.

Jacobson-Pick, S. és Richter-Levin, G. „Short and Long Term Effects of Juvenile Stressor Exposure on the Expression of GABA Receptor Subunits in Rats.” Stress 15, no. 4 (2012. júl.).

Jager, J. és Ramsey, N. „Long-Term Consequences of Adolescent Cannabis Exposure on the Development of Cognition, Brain Structure and Function: An Overview of Animal and Human Research.” Current Drug Abuse Research 1, no. 2 (2008. jún.).

James, T. „The Age of Majority.” American Journal of Legal History 4, no. 1 (1960. jan.).

Janssen, D. Growing Up Sexually: A World Atlas, 1. kötet, Magnus Hirschfeld Archive for Sexology, utolsó javítás 2006. febr., [Külső hivatkozás].

Johnson, S., Blum, R. és Giedd, J. Adolescent Maturity and the Brain: The Promise and Pitfalls of Neuroscience Research in Adolescent Health Policy.” Journal of Adolescent Health 45, no. 3 (2009. szept.).

Johnson, S. és Jones, V. „Adolescent Development and Risk of Injury: Using Developmental Science to Improve Interventions.” Injury Prevention 17, no. 1 (2011. febr.).

Jones, R. „Lasting Effects of Endokannabinoids.” Nature Reviews Neuroscience 4, no. 525 (2003. júl.).

Kaiser, A., Halle, S., Schmitz, S. és Nitsch, C. „On Sex/Gender Related Similarities and Differences in fMRI Language Research.” Brain Research Reviews 61, no. 2 (2009. okt.).

Kaiser Family Foundation, Program for the Study of Media and Health. „Media Multitasking Among American Youth: Prevalence, Predictors and Pairings.” 2006. dec. 12.

Kalish, N. „The Early Bird Gets the Bad Grade.” New York Times, 2008. jan. 14.

Kelley, A., Schochet, T. és Landry, C. „Risk Taking and Novelty Seeking in Adolescence.” Annals of the New York Academy of Sciences 1021, no. 1 (2004. jún.).

Kensinger, E. és Payne, J. „Sleep’s Role in the Consolidation of Emotional Episodic Memories.” Current Directions in Psychological Science, Association for Psychological Science 19, no. 5 (2010. okt.).

Kerstetter, K. és Kantak, K. „Differential Effects of Self-Administered Cocaine in Adolescent and Adult Rats on Stimulus-Reward Learning.” Psychopharmacology 194, no. 3 (2007. okt.).

Killgore, W., Oki, M. és Yurgelun-Todd, D. „Sex Specific Developmental Changes in Amygdala Responses to Affective Faces.” Neuroreport 12, no. 2 (2001. febr. 12.).

Kim-Cohen, J., Caspi, A,; Poulton, R. et al. „Prior Juvenile Diagnoses in Adults with Mental Disorder: Developmental Follow-Back of a Prospective-Longitudinal Cohort.” Archives of General Psychiatry 60, no. 7 (2003. júl.).

Knutson, B., Wimmer, G., Kuhnen, C. és Winkielman, P. „Nucleus Accumbens Activation Mediates the Influence of Reward Cues on Financial Risk-Taking.” Neuroreport 19, no. 5 (2008. márc. 26.).

Kolb, B. és Whishaw, I. „Brain Plasticity and Behavior.” Annual Review of Psychology 49 (1998).

Krueger, F., Moll, J., Zahn, R., Heinecke, A. és Grafman, J. „Event Frequency Modulates the Processing of Daily Life Activities in Human Medial Prefrontal Cortex.” Cerebral Cortex 17, no. 10 (2007. okt.).

Kuhl, P. et al. „Foreign Language Experience in Infancy: Effects of Short-Term Exposure and Social Interaction on Phonetic Learning.” Proceedings of the National Academy of Sciences 100 (2003).

Kupchik, A. Judging Juveniles: Prosecuting Adolescents in Adult and Juvenile Courts. New York, New York University Press, 2006.

„The Life and Death of a Neuron.” National Institute of Neurological Disorders and Stroke, utolsó frissítés 2013. dec. 19, [Külső hivatkozás].

Lau, J., Britton, J., Pine, D. et al. „Distinct Neural Signatures of Threat Learning in Adolescents and Adults.” Proceedings of the National Academy of Sciences 108, no. 11 (2011. márc. 15.).

Lebel, C. és Beaulieu, C. „Longitudinal Development of Human Brain Wiring Continues from Childhood into Adulthood.” Journal of Neuroscience 31, no. 30 (2011. júl. 27.).

Lenhart, A., Purcell, K., Smith, A. és Zickuhr, K. „Social Media and Mobile Internet Use Among Teens and Young Adults.” Pew Research Center, 2010. febr. 3.

Lenroot, R. K. és Giedd, J. N. „Brain Development in Children and Adolescents: Insights from Anatomical Magnetic Resonance Imaging.” Neuroscience and Biobehavioral Reviews 30, no. 6 (2006). „Sex Differences in the Adolescent Brain.” Brain and Cognition 72, no. 1 (2010. febr.).

Lincoln A., Caswell, S., Almquist, J., Dunn, R., Norris, J. és Hinton, R. „Trends in Concussion Incidence in High School Sports: A Prospective 11-Year Study.” American Journal of Sports Medicine 39, no. 5 (2011. máj.).

Lise, E. „Girl Brain, Boy Brain?” Scientific American, 2009. szept. 8.

Luciana, M. et al. „The Development of Nonverbal Working Memory and Executive Control Processes in Adolescents.” Child Development 76, no. 3 (2005. máj–jún.).

Luna, B., Padmanabhan, A. és O’Hearn, K. „What Has fMRI Told Us About the Development of Cognitive Control Through Adolescence?” Brain and Cognition 72, no. 1 (2010. febr.).

Lynskey, M., Agrawal, A. és Heath, A. „Genetically Informative Research on Adolescent Substance Use: Methods, Findings and Challenges.” Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry 49, no. 12 (2010. dec.).

MacDonald, A. „Distinguishing Depression from Normal Adolescent Mood Swings.” Harvard Health Publications blog, Harvard Medical School, 2010. szept. 13., [Külső hivatkozás]

McCormick, C., Mathews, I. et al. „Social Instability Stress in Adolescent Male Rats Alters Hippocampal Neurogenesis and Produces Deficits in Spatial Location Memory in Adulthood.” Hippocampus 22, no. 6 (2012. jún.).

McCormick, C., Mathews, I., Thomas, C. és Waters, P. „Investigations of HPA Function and the Enduring Consequences of Stressors in Adolescence in Animal Models.” Brain and Cognition 72, no. 1 (2010. febr.).

McCrory, E., Viding, E. et al. „Heightened Neural Reactivity to Threat in Child Victims of Family Violence.” Current Biology 21, no. 23 (2011. dec. 6.).

McDermott, Terry. 101 Theory Drive: A Neuroscientist’s Quest for Memory. New York, Pantheon Books, 2010.

McQueeny, T., Schweinsburg, B. és Tapert, S. „Altered White Matter Integrity in Adolescent Binge Drinkers.” Alcoholism: Clinical and Experimental Research 33, no. 7 (2009. júl.).

Meehan W., d’Hemecourt, P., Collins, C. és Comstock, R. „Assessment and Management of Sport-Related Concussions in United States High Schools.” American Journal of Sports Medicine 39, no. 11 (2011. nov.).

Meier, M., Moffitt, T. et al. „Persistent Cannabis Users Show Neuropsychological Decline from Childhood to Midlife.” Proceedings of the National Academy of Sciences 109, no. 40 (2012. okt. 2.).

Mesches, M., Fleshner, M., Heman, K., Rose, G. et al. „Exposing Rats to a Predator Blocks Primed Burst Potentiation in the Hippocampus in Vitro.” Journal of Neuroscience 19 (1999).

Mosher, D. „High Wired: Does Addictive Internet Use Restructure the Brain?” Scientific American, 2011. jún. 17.

Mosholder, A. és Willy, M. „Suicidal Adverse Events in Pediatric Randomized, Controlled Clinical Trials of Antidepressant Drugs Are Associated with Active Drug Treatment: A Meta-Analysis.” Journal of Child and Adolescent Psychopharmacology 16, nos. 1–2 (2006. febr–ápr.).

Naveh-Benjamin, M. Kilb, A. és Fisher, T. „Concurrent Task Effects on Memory Encoding and Retrieval: Further Support for an Asymmetry.” Memory and Cognition 34, no. 1 (2006).

Nestler, E. és Malenka, R. „The Addicted Brain.” Scientific American, 2004. márc.

Niehaus, J., Cruz-Bermudez, N. és Kauer, J. „Plasticity of Addiction: A Mesolimbic Dopamine Short-Circuit?” American Journal on Addictions 18, no. 4 (2009. júl–aug.).

Nielsen Market Research. „Mobile Youth Around the World.” Mobile Use Trends and Analysis, 2010. dec.

Ophir, E., Nass, C. és Wagner, A. „Cognitive Control in Media Multitaskers.” Proceedings of the National Academy of Sciences 106, no. 37 (2009. szept. 15.).

Ortiz, C. „Was That My Phone Vibrating?” Discovery News, 2012. júl. 10.

Otallah, S. és Hayden, G. „Concussion in Young Athletes: Heads Up on Diagnosis and Management.” Pediatrics Consultant Live (www.pediatricsconsultantlive.com), 2011. ápr. 1.

Pak, T. et al. „Binge-Pattern Alcohol Exposure During Puberty Induces Sexually Dimorphic Changes in Genes Regulating the HPA Axis.” American Journal of Physiology Endocrinology and Metabolism 298, no. 2 (2010. febr.).

Paus, T. et al. „Structural Maturation of Neural Pathways in Children and Adolescents: In Vivo Study.” Science 283, no. 5409 (1999. márc. 19.).

Payne, J., Stickgold, R., Swanberg, K. és Kensinger, E. „Sleep Preferentially Enhances Memory for Emotional Components of Scenes.” Psychological Science 19 (2008).

Pew Internet and American Life Project. „Trend Data for Teens: Teen Gadget Ownership.” Pew Research Center (2009).

Placzek, A., Zhang, T., és Dani, J. „Age Dependent Nicotinic Influences over Dopamine Neuron Synaptic Plasticity.” Biochemical Pharmacology 78, no. 7 (2009. okt. 1.).

Pyapali, G., Turner, D., Wilson, W. és Swartzwelder, H. „Age and Dose Dependent Effects of Ethanol on the Induction of Hippocampal Long-Term Potentiation.” Alcohol 19, no. 2 (1999. okt.).

QEV Analytics. „Survey of American Attitudes on Substance Abuse XVII: Teens.” National Center on Addiction and Substance Abuse at Columbia University, 2012. aug.

Rohrer, D. és Pashler, H. „Concurrent Task Effects on Memory Retrieval.” Psychonomic Bulletin and Review 10, no. 1 (2003. márc.).

Rosen, C. „The Myth of Multitasking.” New Atlantis, 2008. tavasz.

Rosenzweig, M. „Modification of Brain Circuits Through Experience.” In Neural Plasticity and Memory: From Genes to Brain Imaging, szerk. F. Bermudez-Rattoni. Boca Raton, CRC Press, 2007.

Russo, S., Dietz, D., Nestler, E. et al. „The Addicted Synapse: Mechanisms of Synaptic and Structural Plasticity in Nucleus Accumbens.” Trends in Neuroscience 33, no. 6 (2010. jún.).

Samson, K. „Adolescent Marijuana Use May Cause Lasting Cognitive Deficits.” Neurology Today 10, no. 24 (2010. dec.).

Savage, R. „The Developing Brain After TBI: Predicting Long-Term Deficits and Services for Children, Adolescents and Young Adults.” International Brain Injury Association, utolsó módosítás 2012. dec. 6., http://www.internationalbrain.org/articles/the-developing-brain-after-tbi.

Schochet, T., Kelley, A. és Landry C. „Differential Expression of Arc mRNA and Other Plasticity-Related Genes Induced by Nicotine in Adolescent Rat Forebrain.” Neuroscience 135, no. 1 (2005).

Schoonover, C. Portraits of the Mind: Visualizing the Brain from Antiquity to the 21st Century. New York, Abrams Books, 2010.

Schramm, N. et al. „LTP in the Mouse Nucleus Accumbens Is Developmentally Regulated.” Synapse 45, no. 4 (2002. szept. 15.).

Schweinsburg, A., Brown, S. és Tapert, S. „The Influence of Marijuana Use on Neurocognitive Functioning in Adolescents.” Current Drug Abuse Review 1, no. 1 (2008. jan.).

Scott-Taylor, T. „The Implications of Neurological Models of Memory for Learning and Teaching.” Investigations in University Teaching and Learning 6, no. 1 (2010. ősz).

Settersten, R. és Ray, B. „What’s Going On with Young People Today? The Long and Twisting Path to Adulthood.” Future of Children 20, no. 1, „Transition to Adulthood” (2010. tavasz).

Shapira, N., Goldsmith, T., Keck, P. et al. „Psychiatric Features of Individuals with Problematic Internet Use.” Journal of Affective Disorders 57, nos. 1–3 (2000. jan.-márc.).

Shen, R. és Choong, K. „Different Adaptations in Ventral Tegmental Area Dopamine Neurons in Control and Ethanol Exposed Rats After Methylphenidate Treatment.” Biological Psychiatry 59, no. 7 (2006. ápr. 1.).

Silva, J. „Constructing Adulthood in an Age of Uncertainty.” American Sociological Review 77, no. 4 (2012. aug.).

Small, G. és Vorgan, G. iBrain. New York, Harper Collins Publishers, 2008.

Smith, T. „Coming of Age in 21st Century America: Public Attitudes Towards the Importance and Timing of Transitions to Adulthood.” National Opinion Research Center, Topical Report 35 (2003).

Snyder, L., Milici, F., Slater, M., Sun, H. et al. „Effects of Alcohol Advertising Exposure on Drinking Among Youth.” Archives of Pediatrics and Adolescent Medicine 160, no. 1 (2006. jan.).

Solowij, N., Jones, K., Yucel, M. et al. „Verbal Learning and Memory in Adolescent Cannabis Users, Alcohol Users and Non-Users.” Psychopharmacology 216, no. 1 (2011. júl.).

Sowell, E. et al. „In Vivo Evidence for Post-Adolescent Brain Maturation in Frontal and Striatal Regions.” Nature Neuroscience 2, no. 10 (1999).

Sowell, E. et al. „Mapping Cortical Change Across the Human Life Span.” Nature Neuroscience 6, no. 3 (2003. márc.).

Spear, L. „The Adolescent Brain and Age-Related Behavioral Manifestations.” Neuroscience and Biobehavioral Reviews 24, no. 4 (2000. jún.).

Spear, L. és Varlinskaya, E. „Adolescence: Alcohol Sensitivity, Tolerance, and Intake.” In Recent Developments in Alcoholism.17. kötet, Alcohol Problems in Adolescents and Young Adults: Epidemiology, Neurobiology, Prevention, Treatment, szerk. M. Galanter. New York, Springer, 2005.

Spinelli, N. és Jensen, F. „Plasticity: The Mirror of Experience.” Science 203, no. 4375 (1979. jan.).

Stamoulis, K. „An Exploration into Adolescent Online Risk-Taking.” Disszertáció, Temple University Graduate Board. Philadelphia: Temple University Libraries, 2009.

Steinberg, L. „Cognitive and Affective Development in Adolescence.” Trends in Cognitive Sciences 9, no. 2 (2005. febr.). „Risk Taking in Adolescence: New Perspectives from Brain and Behavioral Science.” Current Directions in Psychological Science 16, no. 2 (2007. ápr.). „A Social Neuroscience Perspective on Adolescent Risk-Taking.” Developmental Review 28, no. 1 (2008. márc.).

Stella, N., Schweitzer, P. és Piomelli, D. „A Second Endogenous Kannabinoid That Modulates Long-Term Potentiation.” Nature 388 (1997. aug. 21.).

Stetler, C. „HBO’s ‘Girls’: A Window into the Psyche of Emerging Adulthood.” Rutgers Today, 2012. jún. 14.

Stoolmiller, M., Wills, T., Sargent, J. et al. „Comparing Media and Family Predictors of Alcohol Use: A Cohort Study of U.S. Adolescents.” British Medical Journal 2, no. 1 (2012).

Strauman, T. J., Costanzo, P. R. és Garber, J. Depression in Adolescent Girls: Science and Prevention. New York, Guilford Press, 2011.

Sturman, D. és Moghaddam, B. „Reduced Neuronal Inhibition and Coordination of Adolescent Prefrontal Cortex During Motivated Behavior.” Journal of Neuroscience 31, no. 4 (2011. jan.).

Taffe, M., Kotzebue, R., Crean, R. és Mandyam, C. „Long-Lasting Reduction in Hippocampal Neurogenesis by Alcohol Consumption in Adolescent Nonhuman Primates.” Proceedings of the National Academy of Sciences 107, no. 24 (2010. jún. 1.).

Talavage, T., Nauman, E., Leverenz, L. et al. „Functionally-Detected Cognitive Impairment in High School Football Players Without Clinically-Diagnosed Concussion.” Journal of Neurotrauma 31, no. 4 (2014. febr. 15.).

Tamm, L., Menon, V. és Reiss, A. „Maturation of Brain Function Associated with Response Inhibition.” Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry 41, no. 10 (2002. okt.).

Tapert, S., Schweinsburg, A., Medina, K. et al. „The Influence of Recency of Use on fMRI Response During Spatial Working Memory in Adolescent Marijuana Users.” Journal of Psychoactive Drugs 42, no. 3 (2010. szept.).

„Technology Addiction.” From Laptops to LOLcats: Exploring Teen Tech Use, dátum nélkül, [Külső hivatkozás].

Tegner, J., Compte, A. és Klingberg, T. „Mechanism for Top-Down Control of Working Memory Capacity.” Proceedings of the National Academy of Sciences 106, no. 16 (2009. ápr. 21.).

Toga, A., Thompson, P. és Sowell, E. „Mapping Brain Maturation.” Trends in Neuroscience 29, no. 3 (2006. máj.).

Toledo-Rodriguez, M. és Sandi, C. „Stress During Adolescence Increases Novelty Seeking and Risk-Taking Behavior in Male and Female Rats.” Frontiers in Behavioral Neuroscience 5, no. 17 (2011. ápr. 7.).

Trafton, A. „Parts of Brain Can Switch Functions: In People Born Blind, Brain Regions That Usually Process Vision Can Tackle Language.” MIT News Office, 2011. márc. 1.

Vaidya, H. „Playstation Thumb.” Lancet 363, no. 9414 (2004. márc. 27.).

Vanderschuren, L. J., Di Ciano, P. és Everitt, B. J. „Involvement of the Dorsal Striatum in Cue-Controlled Cocaine Seeking.” Journal of Neuroscience 25, no. 38 (2005. szept. 21.).

Vassiliadis, A. és Mederich, J. „Digital Withdrawal: I’m a Teenage Tech Addict.” Huffington Post, 2012. márc. 1.

Viner, J. és Davae, U. „High Strung and Strung Out: Clinically Relevant Questions Regarding Adult ADHD and Comorbid Bipolar and Substance Abuse Disorder.” Yellowbrick Journal of Emerging Adulthood 2, no. 1 (2011).

Viner, J. és Tanner, J. „Psychiatric Disorders in Emerging Adulthood.” Yellowbrick Journal of Emerging Adulthood 1, no. 1 (2010).

Walker C. és McCormick, C. „Development of the Stress Axis: Maternal and Environmental Influences.” In Hormones, Brain, and Behavior, szerk. A. Arnold et al. Amsterdam, Elsevier, 2009.

Walker, Q. és Kuhn, C. „Cocaine Increases Stimulated Dopamine Release More in Periadolescent Than Adult Rats.” Neurotoxicology and Teratology 30, no. 5 (2008. szept–okt.).

Walsh, D. Why Do They Act That Way? New York, Free Press, 2004.

Wargo, E. „Adolescents and Risk: Helping Young People Make Better Choices.” ACT for Youth, Department of Human Development, College of Human Ecology, Cornell University, 2007.

Waters, P. és McCormick, C. „Caveats of Chronic Exogenous Corticosterone Treatments in Adolescent Rats and Effects on Anxiety-Like and Depressive Behaviour and HPA Function.” Biology of Mood and Anxiety Disorders 1, no. 4 (2011).

Weder, N. „Prevalence of Mental Health Disorders in Children and Adolescents Around the Globe.” Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry 49, no. 10 (2010. okt.).

Weiser, M., Lubin, G. et al. „Cognitive Test Scores in Male Adolescent Cigarette Smokers Compared to Non-Smokers: A Population-Based Study.” Addiction 105, no. 2 (2010. febr.).

Weissenborn, R. és Duka, T. „Acute Alcohol Effects on Cognitive Function in Social Drinkers: Their Relationship to Drinking Habits.” Psychopharmacology 165, no. 3 (2003. jan.).

Wheeler, A., Frankland, P. et al. „Adolescent Cocaine Exposure Causes Enduring Macroscale Changes in Mouse Brain Structure.” Journal of Neuroscience 33, no. 5 (2013. jan. 30.).

White, A. és Swartzwelder, H. „Hippocampal Function During Adolescence: A Unique Target of Ethanol Effects.” Annals of the New York Academy of Sciences 1021, no. 1 (2004. jún.).

White, A., Truesdale, M., Bae, J. et al. „Differential Effects of Ethanol on Motor Coordination in Adolescent and Adult Rats.” Pharmacology, Biochemistry and Behavior 73, no. 3 (2002. okt.).

Wojnar, M. et al. „Sleep Problems and Suicidality in the National Comorbidity Survey Replication.” Journal of Psychiatric Research 43, no. 5 (2009. febr.).

Wolfe, J. „Fewer Teens Perceive Risk in Marijuana Use.” Psychiatric News 46, no. 20 (2011. okt. 21.).

Wood, J., Heitmiller, D. et al., „Morphology of the Ventral Frontal Cortex: Relationship to Femininity and Social Cognition.” Cerebral Cortex 18, no. 3 (2008. márc.).

Yeates, K. et al. „Reliable Change in Postconcussive Symptoms and Its Functional Consequences Among Children with Mild Traumatic Brain Injury.” Archives of Pediatrics and Adolescent Medicine 166, no. 7 (2012. júl. 1.).

Zhang, T., Morrisett, R. et al. „Synergistic Effects of the Peptide Fragment D-NAPVSIPQ on Ethanol Inhibition of Synaptic Plasticity and NMDA Receptors in Rat Hippocampus.” Neuroscience 134, no. 2 (2005).

VÉGJEGYZETEK

1 Az idézetet tévesen tulajdonítják Mark Twainnek (a ford.).

2 Kosztolányi Dezső fordítása.

3 Popular Science, 1941. április.

4 Sharron Solomon-McCarthy: „The History of Child Labor in the United States: Hammer v. Dagenhart”, in: The Supreme Court in American Political History, New Haven, Yale – New Haven Teachers Institute, 2004.)

5 Tom W. Smith: „Coming of Age in 21st Century America: Public Attitudes Towards the Importance and Timing of Transitions to Adulthood”, National Opinion Research Center, University of Chicago, GSS Topical Report No. 35, 2003. március.

6 Thomas Hine: The Rise and Fall of the American Teenager, New York, William Morrow, 1999.

7 Granville Stanley Hall: Adolescence.

8 B. B. Van Bockstaele: „Genes Have Been Discovered for the Brain Pathway That Triggers Puberty”, Digital Journal, 2008. dec. 12.

9 Hui Shen, Qi Hva Gong, et al.: „Reversal of Neurosteroid Effects at α4β2δGABAA Receptors Triggers Anxiety at Puberty”, Nature Neuroscience 10, no. 4 (2007. ápr.).

A szerzőkről

Dr. Frances E. Jensen a neurológia professzora és a neurológiatanszék vezetője a Pennsylvania Egyetem orvosi karán. Korábban neurológiát tanított a Harvard orvosi karán, a Boston Children’s Hospital (Boston Gyermekkórház) vezető neurológusaként ő irányította a transzlációs idegtudományi osztályt és az epilepszia kutatását, valamint neurológusként dolgozott egy brighami, nőknek fenntartott kórházban. Laboratóriumi kutatásai a fejlődő agy sérüléseivel és a korspecifikus terápiák klinikai kísérleteinek kidolgozásával foglalkoznak; számos díjat és kitüntetést kapott, az American Epilepsy Society (Amerikai Epilepszia Társaság) őt választotta az év tudósának, a National Institutes of Health (Nemzeti Egészségügyi Intézetek) pedig a tudomány úttörőinek járó díjat adományozta neki. Dr. Jensen több mint 130 cikket írt a kutatási területével összefüggő témákról; a National Institutes of Health 1987 óta támogatja. Fontosnak tartja, hogy az aggyal kapcsolatos kutatásokról a közvélemény is értesüljön, ezért számos alkalommal tartott nyilvános előadást és szerepelt a médiában, többek között a TEDMED egyik rendezvényén is felszólalt. Előadásainak jó része a kamaszok agyfejlődéséről, a kamaszok agyának különleges erősségeiről és gyengeségeiről, valamint ezeknek a tinédzserekkel és a fiatal felnőttekkel kapcsolatos orvosi, társadalmi és oktatási kérdésekre gyakorolt hatásáról szól.

Amy Ellis Nutt a Washington Post tudományos újságírója, több kötet szerzője. 2011-ben Pulitzer-díjat kapott az oknyomozó könyv kategóriájában, 2009-ben pedig döntős volt. 2011-ben a Free Press kiadónál jelent meg Shadows Bright as Glass: The Remarkable Story of One Man’s Journey from Brain Trauma to Artistic Triumph c. műve.