OSHO

FÉRFIAK KÖNYVE

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Published originally in English as / The Book of Men, by Osho

Fordította

Horváth Beatrix

Szerkesztette

Szilasi Éva

Copyright © Osho International Foundation, Svájc, 1998

Hungarian translation © Horváth Beatrix, 2016

Hungarian edition © Neemtree Corporation AG., 2016

Cover design © Neemtree Corporation AG., 2016

OSHO az Osho International Foundation által bejegyzett védjegy, használata engedélyezve.

A könyv tartalma Osho előadássorozatának szerkesztett változata.

Osho minden előadása teljes egészében kiadásra került könyv formájában, s az eredeti audiofelvételek is elérhetők. A hangfelvételek és a teljes írásos archívum elérhető az Osho Library internetes oldalán:

www.osho.com

Minden jog fenntartva. A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető Melher Viktor

Borítót készítette Édesvíz Kiadó

Borítófotó Shutterstock

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-529-520-3 (epub)

ISBN 978-963-529-521-0 (mobi)

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az e-book kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Előszó

Bevezetés

Ádám

Az áldozat

A rabszolga

A fiú

A robot

A szexmániás

A szerzetes

A homoszexuális

Zorba

Éva

A macsó

A koldus

A pasi

A férj

Az apa

A barát

A szépfiú

A politikus

A pap

A tudós

Az üzletember

Az amerikai

A buddha

Az új ember

A meditáló

A harcos

A szerencsejátékos

Az alkotó

A korosodó

A mester

Zorba, a buddha

A szerzőről

Az Osho Meditation Resort

Előszó

A fejezetcímeket azért választottuk így, hogy az Osho által nyújtott, a férfiak felszabadításáról szóló gazdag anyagot valamilyen rendszerbe foglaljuk. Az itt felsorolt archetípusok – Ádám, a robot, a koldus, a politikus, a szerencsejátékos, az alkotó stb. – nem rögzült karaktertípusok vagy személyiségek, hanem bizonyos, mindenki által jól ismert tendenciák, beidegződések és viselkedésminták leírásai. Mint Osho is jelzi, a valóság ezen elméletek és kategóriák mögött húzódik. Ezek az archetípusok abban segítenek, hogy felismerhessük saját berögzült gondolkodási mintáinkat, s így kiszabadulhassunk az elme börtönéből, annak korlátai közül, túlléphessünk a személyiségünkön, és ezáltal felfedezhessük igazi arcunkat, valós és lényegi énünket.

Bevezetés

A férfiak felszabadulása még nem történt meg. Nem csak a nőknek, a férfiaknak is szükségük van egy nagy felszabadítási mozgalomra – felszabadulni a múltból, az élettagadó értékek, társadalmi elvárások rabszolgaságából, amit az évezredek során különféle vallások kényszerítettek az emberre. A papok és a politikusok óriási hasadást okoztak az emberben. Létrehozták a bűntudatos embert, aki elidegenedett önmagától, és egy olyan folyamatos belső harcot vív, mely életének minden területét áthatja – konfliktus a test és a lélek, az anyag és a tudat, a materializmus és a spiritualizmus, a tudomány és a vallás, a férfi és a nő, Nyugat és Kelet között…

Az életet kétféleképpen lehet élni: vagy folyton számolsz és kalkulálsz, és akkor a tudományban, a technológiában, a matematikában, a gazdaságtanban élsz, vagy költészetként éled meg, és akkor az művészetben, zenében, szépségben és szeretetben fog megnyilvánulni.

Kisgyerekkora óta arra nevelnek minden férfit, hogy sikeres legyen, és életképes maradjon ebben a teljesítmény-központú, versengő világban. Így hát csatlakozik a pénzért, sikerért, hírnévért, hatalomért, tiszteletért és társadalmi elismerésért folytatott törtető küzdelemhez és versenyhez. Már kisgyermekként megtanulja magáévá tenni szülei és tanárai, a papok és a politikusok céljait, érdekeit és értékrendjét anélkül, hogy bármit megkérdőjelezne, így távolodik el valódi természetétől, eredeti lényétől, és így veszíti el az ok nélküli öröm, a gyermeki ártatlanság és játékos kreativitás képességét. Elszigetelődik saját teremtőerejétől, a szeretet képességétől, a nevetéstől, az élet iránti szenvedélyes vágytól… A társadalom nevelése eltompítja a testét és az érzékeit, fásulttá és élettelenné teszi őt magát. Elveszíti kapcsolatát saját benső női minőségeivel: az érzelmeivel, a gyengédséggel, a szeretettel és az intuíciójával, s végül egy fejorientált, hatékony, érzések nélküli robot lesz belőle.

A társadalom arra tanítja a férfit, hogy „erős” legyen, ami egyet jelent női minőségeinek – a lágyság, a befogadókészség, a szeretet, a részvét – elfojtásával. Minden férfiban ott van azonban a „benső nő” – saját tudattalan vagy féltudatos női oldala, amit évezredeken keresztül megtagadott és elnyomott.

Osho egy harmadik lehetőséget mutat az élet megélésére: a meditációt. Az első lépés annak felismerése, hogy a meditáció és az éberség milyen átalakító hatalommal bír a kiteljesedett, érett egyéniséggé válás folyamatában. A meditáció a katalizátor, amely elindítja és felgyorsítja a belső növekedés folyamatát. A meditáció egységes egésszé alakít bennünket, egyensúlyt teremtve férfi és női aspektusaink között. Megtanít bennünket arra, hogy az életet a maga sokrétű mivoltában élvezzük és éljük – egészséges egyensúlyban a test és a lélek, materiális és spirituális, külső és belső világ között.

A férfiak ma mély krízisben vannak. A bolygónkat fenyegető globális katasztrófa árnyékában, a harmadik évezred küszöbén felmerül a kérdés: „Mihez kezdesz most, Ádám?” Már régen elértük növekedésünk határait. A végtelen tudományos és társadalmi fejlődésbe vetett hit alapjaiban omlott össze. Minden külső forradalom megbukott. Eljött hát az ideje a belső forradalomnak.

Hacsak az egyén nem lép ki robotszerű, mechanikus működéséből, tompaságából, és el nem kezdi életét önszeretettel, éberséggel és igaz természete iránti mély tisztelettel élni, akkor úgy tűnik, nincs esély arra, hogy világunk elkerülje a globális öngyilkosságot.

„Az embernek új pszichológiára van szüksége, hogy megérthesse önmagát” – mondja Osho. Mélyen magába kell szívnia és meg kell tapasztalnia az alapvető tényt, miszerint: „Egyetlen férfi sem pusztán férfi, és egyetlen nő sem pusztán nő. Minden férfi egyszerre férfi is és nő is, és ugyanígy minden nő egyben nő is, férfi is. Ádámban ott lakik Éva, és Évában ott lakik Ádám. Senki sem csak Ádám vagy csak Éva: mindannyian Ádám-Évák vagyunk. Ez az egyik legmélyebb felismerés, amiben valaha részünk lehet.”

Mivel azonban a férfiakat arra kondicionálták, hogy megtagadják és elvessék női minőségeiket, megtanulták elfojtani belső női oldalukat, s ez a külvilágban végül a női fél elnyomásában jutott kifejezésre. Amíg a férfi fel nem ismeri a benne élő benső nőt, addig a benne eredendően meglévő női minőségek frusztráló keresésének foglya lesz a külvilágban, a külső nőben. Újra vissza kell fogadnia magába saját női felét, hogy ismét egészséges és teljes lehessen önmagán belül.

„Az én látomásom az új férfiról egy lázadó ember képe. Egy olyan férfié, aki önnön eredeti énjét, saját eredeti arcát kutatja. A férfi, aki kész levetni minden álarcot, minden színlelést, minden képmutatást, és megmutatja a világnak, hogy ki is ő valójában. Szeretik vagy elítélik, tisztelik, bálványozzák vagy megszégyenítik, megkoronázzák vagy keresztre feszítik – nem számít, mert a létezés legnagyobb áldása az, ha önmagad lehetsz. Még ha keresztre feszítik is, mélységesen elégedett és beteljesült lesz. Egy őszinte és igaz ember képe ez, aki ismeri a szeretetet és ismeri a részvétet, aki megérti, hogy az emberek vakok, öntudatlanok, mert még alszanak – spirituálisan alszanak.”

Ádám

Ádám volt az első ember – nem azért, mert ő volt az első létező –, sokan élhettek már őelőtte is, de senki más nem mondott addig „nem”-et. Ezért a történelem nem jegyezte fel őket, hiszen nem volt egójuk. Hogy is lehetett volna Ádám az első ember? Akár milliók is lehettek már előtte, csak épp senki nem mondott nemet. Nem tudtak emberré válni, nem tudtak egóvá válni.

Ádám nemet mondott. Persze megszenvedett érte, hiszen kiűzték az üdvösség kertjéből.

Ádám férfi, és minden férfi olyan, mint Ádám. Minden gyermekkor a Paradicsomban játszódik. Minden gyermek olyan boldog, mint az állatok, mint az ősemberek, olyan boldog, mint a fák. Megfigyelted már, ahogy egy gyerek szalad a fák között, a tengerparton? – ő még nem ember. A szeme még tiszta, ám öntudatlan.

Ki kell majd jönnie az Édenkertből. Ezt jelenti Ádám kiűzetése a Paradicsomból: többé már nem része az öntudatlan üdvösségnek – tudatossá vált azáltal, hogy evett a tudás fájának gyümölcséből. Emberré vált.

Nem arról van szó, hogy Ádámot egyszer száműzték – minden Ádámot száműzni kell, újra és újra. Minden gyermeket ki kell vetni Isten kertjéből – ez együtt jár a felnövekedéssel. A fájdalom a növekedés fájdalma. El kell veszítenünk az Édenkertet ahhoz, hogy újra elnyerhessük, hogy tudatosan elnyerhessük. Ez az ember terhe és sorsa, szenvedése és szabadsága, az ember feladata és nagysága egyben.

Ҩ Mi az oka annak, hogy soha nem vagyok egészen elégedett azzal, aki vagyok, és azzal, amivel a lét megajándékozott engem? Mindig valami jobb után kutatok, valaki mássá lenni vágyom, mindig sóvárgok, ha a másiknak több van, mint amennyi nekem jutott. Ahogy a mondás tartja: „A szomszéd kertje mindig zöldebb.” Miért van ez?

Azért, mert elszakítottak önmagadtól. Olyan irányba tereltek, ahová nem a természet vezetett téged. Nem saját lehetőségeid felé tartasz. Azzá próbálsz válni, amivé mások tenni akartak, ez azonban nem hozhat megelégedést. Amikor elégedetlen vagy, megszólal a logika: „Talán még nincs meg mindened – szerezz még valamit!” Így hát körülnézel, hogyan szerezhetnél meg még több mindent. Mindenki egy mosolygó, boldog maszkot visel, így mindenki megtéveszt mindenkit maga körül. Te is álarcot hordasz, ezért a többiek azt hiszik rólad, hogy te vagy a boldogabb. Te pedig azt hiszed, hogy ők a boldogabbak.

A fű zöldebbnek tűnik a kerítés túloldalán – de mindkét oldalról nézve. A kerítés túloldalán élők a te füvedet látják zöldebbnek. Onnan tényleg zöldebbnek, dúsabbnak, jobbnak látszik. Ez a távolság keltette illúzió. Ha közelebb jössz, kezded meglátni, hogy valójában nem is úgy van. Az emberek azonban távol tartják magukat egymástól. Még a barátok, még a szeretők is távolságot tartanak: a túl nagy közelség veszélyes lehet, mert még megláthatják milyen vagy valójában.

Már a legelején félrevezettek, úgyhogy bármit teszel, nyomorultul érzed magad. A természet nem ismeri a pénz fogalmát, különben dollárok nőnének a fákon. A pénz nem a természet része, hanem teljes mértékben az ember találmánya – hasznos, de veszélyes találmány. Látsz valakit, akinek sok a pénze, és arra gondolsz, talán a pénz meghozza a boldogságot. „Nézd azt az embert, milyen boldognak látszik!” – és már futsz is a pénz után. Ha olyan valakit látsz, aki egészségesebb nálad – az egészséget kezded kergetni. Bárki más valami egyébbel foglalkozik és elégedettnek tűnik – azonnal követni kezded őt.

Mindig a többieket figyeled, és a társadalom úgy rendezkedett be, hogy soha ne is gondolj saját lehetőségeidre. Az egész nyomorúságnak az az egyetlen oka, hogy nem vagy önmagad. Csak légy önmagad, és nincs több szenvedés, nincs több versengés, nem törődsz többé azzal, hogy másoknak több van, hogy neked nincs elég.

Ha pedig zöldebb füvet szeretnél, nem kell a kerítés túlsó oldalára leselkedned, zöldebbé teheted a füvet a te oldaladon. Olyan egyszerű zöldebbé varázsolni a füvet. Te azonban mindig máshol keresel, mindenhol máshol, és az összes pázsit olyan gyönyörűnek tűnik – a tiédet kivéve.

Az embernek – legyenek azok bármilyenek – mindig a saját képességeiből kell táplálkoznia, és nem szabad, hogy más szabja meg számára az irányt. A többieknek inkább segíteniük kellene őt, bármerre indul, bármi váljon is belőle. A világ így olyan elégedett lehetne, hogy el sem hiszed.

Én soha nem éreztem elégedetlenséget, még gyermekkoromban sem, annál az egyszerű oknál fogva, hogy soha nem engedtem meg senkinek, hogy eltérítsen attól, amit teszek vagy amivé lenni próbálok. Ez óriási segítséget jelentett nekem. Nehéz volt, sőt a nehézségek egyre nőttek, és mára az egész világ ellenem van. Ez azonban engem nem zavar. Tökéletesen boldog vagyok, tökéletesen elégedett. El sem tudom képzelni, hogy másmilyen is lehettem volna. Bármilyen más helyzetben nyomorultul éreztem volna magam…

A világ az egyéniségek ellen van. Megakadályoz abban, hogy egyszerűen természetes önmagad légy. Azt akarja, hogy csupán egy robot legyél, és mivel beleegyeztél abba, hogy robottá válj, most bajban vagy. Mert te nem vagy robot. A természetnek nem az volt a szándéka, hogy robottá tegyen téged. Így, mivel nem az vagy, aminek lenned kellene, amivé a sorsod szerint válnod kellett volna, folyamatosan keresel: „Mi hiányzik? Talán szebb bútorok, vagy szebb függönyök, vagy egy szebb ház, vagy egy jobb feleség, egy jobb állás…” Egész életedben próbálkozol, és egyik helyről a másikra rohangálsz. A társadalom már a kezdet kezdetén elszakított téged igaz önvalódtól.

Én azon fáradozom, hogy visszahozzalak önmagadhoz, és akkor egyszer csak észre fogod venni, hogy minden elégedetlenség tovatűnt. Semmi másra nem lesz szükséged – elég vagy te magad. Mindenki elég önmagának.

Ҩ Miért olyan nehéz szeretni önmagam?

Születésekor minden gyermek mérhetetlenül szereti önmagát. A társadalom és a vallás pusztítják el ezt a szeretetet – elvégre, ha egy gyerek úgy nő fel, hogy önmagát szereti, ki fogja szeretni Jézus Krisztust? Ki fogja szeretni az elnököt? Ki fogja szeretni a szülőket? A gyermek önmaga iránti szeretetét más irányba kell terelni. Úgy kell nevelni, hogy szeretete mindig egy rajta kívül álló dologra irányuljon. Ez nagyon szerencsétlenné teszi az embert, mert amikor önmagadon kívül álló lényt szeretsz – legyen az az Isten, a pápa, az apád, a feleséged, a férjed, a gyerekeid vagy bárki más –, függővé válsz tőle. Saját szemedben másodlagossá válsz, koldus leszel.

Császárnak születtél, és mélységesen elégedett voltál önmagaddal. Az apád azonban azt akarja, hogy őt szeresd, az anyád azt kívánja, hogy őt szeresd. Körülötted mindenki a szereteted tárgyává akar válni. Senki sem törődik azzal, hogy aki önmagát nem tudja szeretni, az nem lesz képes senki mást sem. Így aztán létrejön egy őrült társadalom, ahol mindenki megpróbál valakit szeretni – de senkinek nincs semmije, amit a másiknak adhatna. És a másiknak sincs mit adnia. Miért veszekednek, miért nyaggatják és gyötrik egymást egyfolytában a szerelmesek? Egyszerűen azért, mert nem azt kapják, amire számítottak. Mindketten koldusok, mindketten üresek.

Egy helyesen felnevelt gyermek számára lehetővé teszik, hogy mind jobban és jobban szeresse önmagát, egészen addig a pontig, ahol már olyannyira feltöltődik szeretettel, hogy úgy érzi, muszáj megosztania ezt másokkal. Olyannyira nyomja a szeretet súlya, hogy már vágyik valakire, akivel megoszthatná. Ekkor a szeretet nem tesz majd függővé senkitől. Te vagy az, aki ad, és aki ad, soha nem koldus. Sőt, a másik fél is ad. Amikor pedig két császár – aki mindkettő ura saját szívének – találkozik, akkor óriási a boldogság. Senki sem függ senkitől, mindenki független és egyéni, saját magában összpontosul, önmagában gyökerezik. Gyökerei mélyre nyúlnak önnön lényében, oda, ahonnan a szeretetnek nevezett nektár a felszínre tör, és ezer meg ezer rózsát fakaszt.

Mindeddig semmi esély nem volt arra, hogy ilyen emberré válj, a prófétáid, a messiásaid, az isteni inkarnációid és a többi idióta miatt. Ők a saját dicsőségük, a saját egójuk érdekében tönkretettek téged. Végképp megsemmisítettek.

Láthatjátok a logikát. Vagy a messiás, a megmentő lesz szeretetetek tárgya, és ti csak árnyként, vakon követitek őt… vagy teljes elégedettségben, a szeretettől túlcsordulva, ezernyi rózsában virágoztok ki. De akkor kinek kellene a megváltó? Hiszen akkor ti már üdvözültek vagytok. Ki törődne akkor a mennyországgal? Hiszen akkor már ott vagytok.

A papnak vége, ha megtanulod, hogyan szeretheted önmagad. A politikus szavazók nélkül marad, a társadalom minden érdekszervezete tönkremegy. Ezek mind a te alig tetten érhető lelki kizsákmányolásod által gyarapodnak.

Az önmagunk iránti szeretet megtanulása pedig nem nehéz – hiszen természetes dolog. Ha képes voltál természetellenesen cselekedni, ha azt meg tudtad tanulni, hogy hogyan szeress másokat anélkül, hogy önmagadat szeretnéd, akkor ez ahhoz képest nagyon egyszerű lesz. Már megtetted azt, ami majdhogynem lehetetlen. Az egész csupán megértés kérdése: „Szeretnem kell önmagamat, különben elszalasztom az élet értelmét. Sohasem válok felnőtté, egyszerűen csak megöregszem. Nem lesz egyéniségem. Nem lesz méltóságom, nem válok teljes és igaz emberré.”

És ráadásul, ha nem vagy képes önmagadat szeretni, nem szerethetsz senki mást sem a világon. Oly sok pszichológiai probléma ered abból, hogy eltérítettek önmagadtól. „Méltatlan” vagy, nem az vagy, aminek lenned kellene, tetteid korrekcióra szorulnak. Egy bizonyos személyiséggé kell formálni téged.

Japánban négyszáz éves fák vannak, a magasságuk azonban mindössze tizenöt centiméter. Azt gondolják, ez is a művészet egy formája. Pedig gyilkosság, merő gyilkosság! A fa ősinek tűnik, és csak tizenöt centi magas. Harmincméteres fa lehetne, a csillagokig nyújtózhatna. De mit tettek vele? És hogyan? Ugyanezzel a módszerrel bántak el az emberiséggel, az emberekkel is. Egy aljzat nélküli edénybe teszik a fát, így amint gyökeret ereszt, azt rögtön levághatják. A gyökereket újra és újra lemetszik, és amíg egy fa gyökerei nem ereszkednek egyre mélyebbre, a fa sem tud magasabbra nőni. Megöregszik, de soha nem lesz képes kifejlődni. Pontosan ugyanezt tették az emberi lényekkel is.

Az önmagad iránti szeretet alapvetően szükséges a fejlődésedhez. Éppen ezért én arra tanítalak, hogy légy önző – mert ez a természetes.

Minden vallás arra tanít, hogy önzetlen legyél. Áldozd fel magad valamilyen ostoba eszméért: a zászlóért – egy darab vacak rongyért. Feláldozod magad a nemzetért, ami nem más, mint pusztán fantázia, hiszen a Föld sehol sincs nemzetekre felosztva. A politikusok ravaszsága osztja fel a Földet a térképen. Térképeken húzott vonalakért áldozod fel magad! Vagy halj meg a vallásodért: a keresztény, hindu, buddhista vagy mohamedán vallásért! És képesek voltak úgy megszervezni az egészet, hogy az egyént mindeközben foglyul is ejtik. Ha meghalsz a hazádért, mártírnak fognak nevezni. Pedig csak öngyilkosságot követsz el, méghozzá egy nevetséges indok miatt. Ha meghalsz a vallásodért, a mennyországba jutsz, és az örök áldásokat fogod élvezni. Manipulálnak téged. A manipuláció alapját pedig minden esetben az képezi, hogy ne szeresd önmagad – gyűlöld magad, mert nem érsz semmit.

Mindenki tele van az önmaga iránt érzett gyűlölettel. Gondolod, ha te gyűlölöd magad, találsz majd olyan valakit, aki szeretni fog? Még te magad sem vagy kész rá, hogy önmagadat szeresd, így lehetetlen, hogy bárki más szeressen. Elfogadtad azt az elméletet, hogy hacsak nem követsz bizonyos szabályokat, vallási dogmákat, politikai elméleteket, akkor semmit sem érsz.

Születésed pillanatában nem voltál sem keresztény, sem katolikus, sem kommunista. Minden gyermek tabula rasaként, teljesen tisztán jön a világra.

Semmi sincs ráírva – Biblia, Korán, Gíta, Tőke – nem, semmi sincs ráírva. Semmilyen szent könyvet nem hoz magával, tökéletesen ártatlanul érkezik. Ez az ártatlanság azonban a legnagyobb gondot okozza majd neki, hiszen mindenütt farkasok veszik körül – a politikusokban, papokban, szülőkben és tanárokban elrejtőzve. Mind ráugranak ártatlanságodra. Elkezdenek mindenfélét rád írni, melyekről később elhiszed, hogy a te örökséged. Pedig tönkretették az örökségedet. Most már szolgává tudnak tenni, rávesznek bármire, amire akarnak. Ha azt akarják, hogy ártatlan embereket ölj meg…

Vannak vallási maffiák, politikai maffiák, akik folyamatosan kizsákmányolnak téged. Lehet, hogy ellenségei egymásnak, de egy dologban egyetértenek: az embernek nem szabad megengedni, hogy szeresse önmagát. Ezzel elvágják saját lényében eresztett gyökereit, ettől tehetetlenné válik, és egy gyökértelen, víz sodorta fadarab lesz belőle. Így már bármit megtehetsz vele, amit csak akarsz.

Ennek az országnak (Egyesült Államok) a lakosai ártatlan, szegény embereket öltek meg Vietnamban. Mi közük volt hozzájuk? És ennek nem csak egy oldala volt. Saját véreiket küldték el – akik még bele sem kóstolhattak az életbe –, hogy öljenek és megölessenek a demokrácia nevében, Amerika nevében. De miért kellene bárkinek feláldoznia magát bárminek is a nevében? A mohamedánok és a keresztények Isten nevében harcoltak egymással és öldösték egymást. Mindkét fél ugyanannak az Istennek a nevében öl és harcol. Furcsa egy világot teremtettünk!

A stratégia tehát igen egyszerű: pusztítsd el az ember önmaga iránti természetes szeretetét. Ekkor annyira értéktelenné válik önmaga előtt, hogy bármire képes lesz egy kitüntetésért, hogy legalább egy kicsit értékesnek érezhesse magát, hogy átélhesse: azért ő is valaki. Látod a színes sávokat a tábornokok ruháján? Miféle marhaság ez? Minél jobban pusztítja magát, annál több sávja lesz.

Azokat a színes sávokat felfestheted egy pólóra is. Nem hiszem, hogy bármilyen törvény megakadályozná, de egyszerűen ostobán fogsz kinézni. Azok a tábornokok szerinted nem festenek ostobán? Őket tisztelik, ők a hősök. És mit tettek? Rengeteg embert meggyilkoltak a hazádban és más országokban is. Ezeket a gyilkosokat kitüntetik. Láttál már olyan társadalmat, ahol kitüntetik a szeretőket? Nem, a szeretőket el kell ítélni. Egyetlen társadalom sem szavaz meg tiszteletet a szeretőknek – a társadalom számára a szerelem egyet jelent az átokkal. Az első tehát, amit a vezető érdekszervezeteknek meg kell tenniük, hogy eltereljék a figyelmedet a szeretetről – és mostanáig ebben sikerrel is jártak.

Évmilliók teltek el – és az ember mélységes alsóbbrendűségi komplexussal, az értéktelenség érzésével küzdő szolga maradt, mert nem képes mindazt teljesíteni, amit elvárnak tőle. Valójában bármit is várnak el, az olyannyira természetellenes, hogy nem is lehet teljesíteni. S miközben te értéktelennek, hitványnak érzed magad, a messiások egyre hatalmasabbakká nőnek, hiszen azt mondják, azt ígérik, hogy ők a szabadítók, ők fognak megmenteni téged. Te nem szabadíthatod meg önmagad. Soha nem hagyták, hogy megtanulj úszni. Önmagadra maradva csak megfulladni tudsz.

A politikusok folyton azzal a reménnyel kecsegtetnek, hogy hamarosan vége a szegénységnek – és a szegénység közben egyre nő. Nem csökken – nő! Etiópiában mindennap emberek ezrei halnak meg. És meg fogsz lepődni, Amerikában félmillió ember szenved a túltápláltságtól, az elhízástól – egyre kövérebbek és kövérebbek lesznek. Etiópiában az emberek elfogynak, éheznek és meghalnak. Amerikában az emberek belehalnak a rengeteg evésbe, Etiópiában pedig meghalnak azért, mert nincs mit enniük. Szerinted épelméjű világot teremtettünk?

India fele hamarosan ugyanarra a sorsra jut, mint Etiópia – miközben India kormánya búzát ad el, búzát exportál! Saját lakosai fognak meghalni – és nem kis számban. India ötven százaléka a határvonalon áll, bármelyik pillanatban egy hatalmas Etiópia válhat belőle. A politikai vezetők azonban eladják a búzát más országoknak, mert nukleáris felszerelést, atomenergiát akarnak, hogy részt vehessenek a most folyó ostoba versengésben.

Mindez az önzetlenség nevében történt. Én azt akarom, hogy teljesen önző legyél. Szeresd magad, és légy önmagad! Ne engedd, hogy megzavarjon bárki is, jöjjön az akár a vallás, akár a politika, a társadalom vagy az oktatás területéről. Elsődleges felelősséged nem a vallás és nem a nemzet. Elsősorban önmagadért vagy felelős. És figyeld meg: ha mindenki szereti önmagát, törődik magával, akkor intelligenciája kivirágzik, szeretete pedig túlárad. Én úgy látom, hogy az önzőség filozófiája teszi az embert igazán önzetlenné, mert egyszerre annyi mindene lesz, amit megoszthat, amit átadhat, hogy az adás örömet jelent, a megosztás ünneppé válik számára. Az önzetlenség csak az önmagunk iránti szeretet mellékterméke lehet.

Mivel nem szereted magad, gyenge vagy – a szeretet ugyanis táplálék, ez az erőd. Hogyan érezhetnél felelősséget? Hiszen folyamatosan valaki más vállaira hárítod azt. Felelős az Isten, felelős a sors. Ádám és Éva a felelős. A kígyó, aki rávette Évát, hogy engedetlen legyen Istennel szemben – ez a kígyó a felelős. Képes vagy meglátni, micsoda hülyeség mindig másra tolni a felelősséget? Egy kígyó, talán évmilliókkal ezelőtt… Komolyan megpróbáltam egy kicsit elbeszélgetni egy kígyóval – de nem beszélnek. Még csak nem is hallanak. Felfedeztem, hogy a kígyóknak nincs fülük, a fül nem része fiziológiai felépítésüknek. Ha nem hallanak, hogy tudnának beszélni? Hogy tudnák meggyőzni Évát? De nekünk át kell hárítanunk a felelősséget valaki másra. Ádám Évára mutogat. Éva meg a kígyóra. A kígyó – ha tudna beszélni – Istent okolná. Így tologatod a felelősséget ide-oda, anélkül, hogy megértenéd: ameddig nem vállalsz felelősséget önmagadért, valójában nem vagy önálló egyéniség. Ha kibújsz a felelősség alól, azzal az egyéniségedet rombolod szét. Felelősséget azonban csakis akkor vállalhatsz, ha mérhetetlen az önmagad iránti szereteted.

Én elfogadom a felelősségemet, és örömömet lelem benne. Soha nem hárítottam a felelősséget senki másra, mert ez egyet jelent a szabadság elvesztésével, a szolgasággal, mások könyörületével. Bármi is vagyok, teljes mértékben és egyedül én vagyok felelős érte. Ez nagy erőt kölcsönöz nekem. Gyökereket és középpontot ad. A felelősség gyökere pedig az, hogy szeretem magam. Én is keresztülmentem ugyanezen a tömegkizsákmányoláson. Azonban már a legelejétől kezdve világosan leszögeztem, hogyha a mennyországba erőltetnek, én visszautasítom. Saját akaratomból hajlandó vagyok pokolra szállni. Legalább megmarad a függetlenségem, a választásom.

A szüleim, a tanáraim, a professzoraim küzdöttek velem. Én azonban azt mondtam: „Egy biztos: engem nem lehet megvesztegetni, hogy szolga legyen belőlem. Inkább az örökkévalóságig szenvedek a pokol tüzén, de önmagam maradok. Legalább ennyi örömöm marad – hogy az én döntésem volt, senki nem erőltette rám.”

Ha bebörtönzöttként visznek el a Paradicsomba, gondolod, hogy élvezni fogod? Ha Jézus Krisztust, Mózest, Buddhát vagy Krisnát követve mész a Paradicsomba, milyen Édenkert lesz az, ahol elvárják, hogy vak hívő legyél, ahol nem tehetsz fel még egy kérdést sem, nem érdeklődhetsz semmi iránt? Ez a Paradicsom rosszabb, mint a pokol. Az embereket azonban elvágták saját forrásaiktól.

Azt akarom, hogy térj újra haza. Tiszteld saját magad! Érezd az örömöt és a büszkeséget, hogy a létezésnek szüksége van rád, különben nem lennél itt. Örvendezz, hogy a létezés nem lenne meg nélküled. Elsősorban ezért vagy itt: a létezés adott neked egy lehetőséget, egy életet, a benned rejlő óriási kincsekkel – a szépség, az eksztázis, a szabadság kincseivel.

Te azonban nem vagy egzisztencialista! Keresztény vagy, vagy buddhista, vagy hindu. Én viszont azt akarom, hogy egyetlen dologban higgy: a létezésben. Nincs semmi szükség arra, hogy bármilyen zsinagógába vagy templomba menj. Ha nem tudod megtapasztalni az eget, a csillagokat, a naplementét, a napfelkeltét, a virágok nyílását, a madarak énekét… Az egész létezés maga egy szentbeszéd! Nem valami ostoba pap állította össze – ez ott van mindenütt.

Egyszerűen csak bíznod kell magadban, ez a másik neve annak, hogy szereted önmagad. Amikor bízol magadban és szereted magad, természetszerűen magadra vettél minden felelősséget önmagadért, bárki vagy bármi is vagy. Ez pedig a lét olyan hatalmas élményét idézi elő, hogy soha senki nem tud többé szolgává tenni téged.

Látod annak a szépségét, ahogy az egyén megáll a saját lábán? És történjék bármi – öröm vagy bánat, élet vagy halál –, az az ember, aki szerette önmagát, nemcsak az életet lesz képes élvezni, de még a halált is.

Szókratészt megbüntette a társadalom, amelyben élt. A Szókratészhoz hasonló emberek sorsa szinte mindig a büntetés, mert ők egyéniségek, és senkinek nem engedik meg, hogy irányítsák őket. Mérget adtak neki. Az ágyban feküdt, és a férfi, akit a méreg beadásával megbíztak, már annak elkészítésével foglalkozott. A nap lemenőben volt – ez volt a megfelelő pillanat. A bíróság megadta a pontos időpontot, a férfi azonban késlekedett a méreg előkészítésében. Szókratész megkérdezte tőle: „Az idő halad, a nap lemegy – miért késlekedünk?”

A férfi alig hitt a fülének, hogy valaki, aki meg fog halni, ennyire pontos akarjon lenni halála időpontjában. Hiszen hálásnak kellene lennie a késésért! A férfi szerette Szókratészt. Hallotta a bíróságon, és látta a szépségét: egymaga intelligensebb volt egész Athénnál. Akart egy kis időt nyerni, hogy Szókratész egy kicsivel tovább élhessen. Szókratész azonban nem engedte. Ezt mondta: „Ne légy lusta! Hozd csak azt a mérget!”

A mérget vivő ember megkérdezte Szókratésztól: „Miért vagy ilyen türelmetlen? Olyan ragyogást látok az arcodon, oly nagy érdeklődést a szemedben. Nem érted? – meg fogsz halni!”

Szókratész így válaszolt: „Éppen ezt akarom megismerni. Az életet már ismerem. Szép volt, minden nyugtalanságával, szenvedésével együtt örömteli volt. Már önmagában a lélegzés öröm. Éltem, szerettem, megtettem mindent, amit akartam, kimondtam mindent, amit akartam. Most a halált akarom megízlelni – és minél előbb, annál jobb.

Csak két lehetőség van: vagy tovább él a lelkem más formákban, ahogy a keleti misztikusok mondják, és akkor lélekként útra kelek a test terhétől megszabadulva – ez nagyon izgalmas. A test egy ketrec, korlátai vannak. Vagy talán a materialistáknak van igazuk, és amikor a tested meghal, minden meghal. Senki sem marad utána. Ez is nagyon izgalmas – nem lenni! Tudom, mit jelent lenni, és most eljött a pillanat, hogy megtudjam, milyen nem lenni. És ha már nem vagyok, mi lehet a gond? Miért kellene aggódnom? Én már nem leszek ott, hogy aggódjak, úgyhogy most minek vesztegessük az időt?”

Ilyen az ember, aki szereti önmagát. Még a halál felelősségét is ő választotta – hiszen a bíróság semmit sem tudott felhozni ellene, csak általános előítéletről volt szó, a középszerű emberek előítéletéről, akik nem voltak képesek megérteni Szókratész intelligenciájának szárnyalásait. Ők voltak viszont többségben, és mind Szókratész halála mellett döntöttek.

Egyetlen általa felvetett érvet sem tudtak megválaszolni. Szerintem meg sem értették, amit mondott – a válasz tehát szóba sem jöhetett. Ő minden érvüket megsemmisítette, és mivel ez egy városi demokrácia volt, az emberek úgy döntöttek, hogy ez a férfi veszélyes, mérget kell adni neki.

Mi volt a bűne? Az, hogy „Lázadóvá teszi a fiatalokat, szkeptikussá, furcsává teszi őket. Szakadékot üt az idősebb és a fiatalabb generáció közé. Többé már nem hallgatnak ránk, mindennel vitatkoznak – és ennek mind ez a férfi az oka.”

A bírák azonban kissé jobbak voltak az átlagembereknél. Azt mondták Szókratésznak: „Adunk neked néhány lehetőséget. Ha elhagyod Athént, és megígéred, hogy nem térsz vissza többé, megmentheted az életedet. Vagy ha Athénban akarsz maradni, akkor mostantól fogva ne beszélj, maradj csendben. Akkor is meg tudjuk győzni az embereket, hogy hagyjanak életben. Ellenkező esetben a harmadik lehetőséged: holnap, amikor a nap lenyugszik, mérget kell innod.”

Mit tett Szókratész? Ezt felelte: „Készen állok meginni a mérget akár holnap, akár ma, amikor elkészül, de az igazságot nem tudom magamban tartani. Ha életben maradok, akkor tovább fogom mondani, az utolsó lélegzetemig. És Athént sem hagyhatom el csak azért, hogy megmentsem magam, mert akkor mindig megalkuvónak érezném magam, aki megijedt a haláltól, aki elmenekült a haláltól, aki nem tudta felvállalni a halál felelősségét. Saját gondolkodásom, érzéseim és lényem szerint éltem – ugyanígy akarok meghalni is. És ne érezzétek bűnösnek magatokat. Senki sem felelős a halálomért, én vagyok a felelős. Tudtam, hogy be fog következni, mert az igazságról beszélni egy hazugságokon, csaláson, illúzión alapuló társadalomban egyet jelent azzal, hogy kihívjuk magunknak a halált. Ne hibáztassátok ezeket a szegény embereket, akik a halálomról döntöttek. Ha bárki is felelős érte, az én vagyok. Azt akarom, hogy mindannyian tudjátok: úgy éltem, hogy felelősséget vállaltam önmagamért, és úgy halok meg, hogy felelősséget vállalok önmagamért. Életemben egyéniség voltam. Halálomban is egyéniség vagyok. Senki sem dönt helyettem, én döntök saját magamról.”

Ez a méltóság. Ez a teljesség. Ilyennek kellene lennie egy emberi lénynek. És ha a föld tele van ilyen emberekkel, olyan gyönyörűvé, olyan eksztatikussá és gazdaggá tehetjük ezt a földet mindenben…

Az egyéniség azonban hiányzik – felelősséget kell vállalnod önmagadért. Ám erre csak akkor leszel képes, ha elkezded megszeretni magad, bármilyen is vagy: a létezés éppen ilyennek akart. Ha a létezés még egy Jézus Krisztust akart volna, akkor teremtett volna még egyet. Kereszténynek lenni otromba dolog, mohamedánnak lenni otromba, hindunak lenni otromba dolog.

Légy önmagad, csak önmagad, egyszerűen önmagad! És ne feledd, nagy kockázatot vállalsz, amikor kijelented, hogy egyszerűen önmagad vagy. Te nem tartozol egyik tömeghez, egyik nyájhoz sem. Ezek mind nyájak: hinduk, mohamedánok, keresztények, kommunisták. Kijelented, hogy egyéniség vagy, miközben tökéletesen tisztában vagy azzal, hogy ez kockázatos. A tömeg lehet, hogy egyáltalán nem bocsátja ezt meg neked. De olyan csodálatos dolog vállalni a kockázatot, a penge élén táncolni, ahol minden lépés veszélyes. Minél veszélyesebben élsz, annál inkább élsz. És ha mindent kockára téve kész vagy megélni a teljességet, lehetségessé válik egyetlen pillanatban megélni az egész örökkévalóságot.

Nem akarom, hogy üzletember legyél – légy inkább hazárdjátékos. És amikor játszol, tegyél fel mindent egy lapra. Ne tartogass semmit a következő pillanatra, így bármi is történjen, nagy áldást hoz majd neked. Még ha koldussá válsz is, lényed messze méltóságteljesebb lesz, mint egy uralkodóé.

Az ember ennél mélyebbre már nem süllyedhet. Hiszen már ott van a mélyben: elfelejtette a nevetést, amely minden gyermekkel együtt születik, nem találja az útját az egészség és teljesség felé.

Az ajtó éppen ebben a pillanatban nyílik – mindig itt és most, ahol a halál és az élet folyamatosan találkozik. Te a halál felé fordulást választottad, mert ez volt az érdeke a hatalmon lévőknek, és közben elfelejtetted, hogy az élet elmegy melletted, mialatt te elmerülsz a szomorúságban.

Egyszer Konfuciust megkérdezte egy tanítványa, hogyan lehetne boldog, hogyan válhatna üdvözültté. Konfucius így válaszolt: „Különös a kérdésed, ezek a dolgok természetesek. Egy rózsa soha nem kérdezi meg, hogyan legyen rózsa.” Ami a szenvedést és szomorúságot illeti, lesz rá elég időd a sírban, akkor szenvedhetsz kedvedre. De amíg élsz, légy teljesen életteli. Ebből a teljességből és intenzitásból hajt ki a boldogság, és egy boldog ember biztosan megtanul táncolni.

Azt akarjuk, hogy az egész emberiség boldog legyen, hogy táncoljon és énekeljen. Akkor az egész bolygó éretté válik, fejlődik a tudata. Egy boldogtalan, szenvedő embernek nem lehet túl éles a tudata. Az ilyen tudat homályos, lassú, nehézkes és sötét. Csak amikor szívből nevetsz, tűnik el hirtelen minden sötétség, egyetlen villanással.

A nevetésedben igaz önmagad vagy. A boldogtalanságban azonban eltakarod eredeti arcod egy álarccal, amit a társadalom vár el tőled. Senki sem akarja, hogy olyan boldog légy, hogy táncra perdülsz az utcán. Senki sem akarja, hogy szívből nevess, mert még átkopognak a falon a szomszédok, hogy hagyd abba. A szenvedés elfogadható, a nevetés zavaró. A boldogtalan emberek képtelenek elviselni bárkit, aki nem boldogtalan. A Szókratészhoz hasonló emberek egyetlen bűne az volt, hogy végtelenül boldogok voltak, és boldogságuk mérhetetlen irigységet ébresztett a boldogtalan tömegekben. A tömegek képtelenek voltak ilyen boldog embereket tolerálni. Az ilyeneknek el kell pusztulniuk, mert még belső lázadásra buzdítanának, és te félsz ettől a lázadástól. Amint az ember szerelmes lesz a lázadásba, rálépett a helyes útra.

Szerelem, szabadság, egyedüllét

A szerelem az élet legnagyobb kísérlete

295 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

E-könyv
formátumban is kapható!

A kiindulópont önmagad szeretete kell legyen. Mindenki ismeri a mondást, hogy „aki nem szereti önmagát, másokat sem tud szeretni”, mert a részleteket tekintve talán vannak köztünk különbségek, de alapvetően ugyanannak az egy természetnek a részei vagyunk. Ha szeretet születik benned önmagad iránt, lesz mit megosztanod a pároddal.

Nők könyve

„Én azt szeretném, ha a nő igazi nővé válna,
mert nagyon sok minden függ tőle.”

269 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

E-könyv
formátumban is kapható!

Osho a maga sajátos megvilágításában tükrözi a női szerepeket: hogyan gondolkodnak, alkotnak és állnak helyt az élet sodrásában. Könyve sorra veszi az élet minden területét, beszél szeretetről, szerelemről, szexualitásról, házasságról, kapcsolatokról, anyaságról, családról és öregkorról. Megerősítő és mély gondolatok, melyeket minden nőnek el kellene olvasnia, hogy kiteljesedjen, és nőiségét valóban megélje.

Szabadság

Merj önmagad lenni

189 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

E-könyv
formátumban is kapható!

Osho arra törekszik, hogy rávilágítson azokra a tévhitekre, amelyek nem engedik, hogy önmagad lehess. Arra ösztönöz, hogy nézz szembe mindazzal, amit elkerülni próbálsz, hiszen így jutsz el a valódi felismerésekhez és az erőhöz. Segít beazonosítani a szabadságod útjában álló akadályokat, akár a környezeted, akár saját magad állítottad őket. Segít bölcsen megválasztani a megvívandó csatákat, hogy hű legyél önmagadhoz.

Bátorság

A félelemnélküliség művészete

209 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

E-könyv
formátumban is kapható!

Az élet szüntelenül áramlik, ezer és ezer kétség között. Ebben rejlik a szabadsága. Ne nevezd ezt bizonytalanságnak, se félelemnek. Osho szerint a bátorság nem azonos a félelem hiányával, inkább szembenézés a jelenlétével. A kötet számos meditációs technikát is tartalmaz, amelyek segítenek megbarátkozni félelmeinkkel.

Intimitás

A bizalom művészete

197 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

E-könyv
formátumban is kapható!

Bizalmas viszonyra vágyunk, kapcsolataink alapja az intimitás. E nélkülözhetetlen értéknek fontos része, de nem egésze a szexualitás és a testi érintkezés. Sokkal fontosabb, hogy legbensőbb érzéseinket és sebezhetőségünket megosszuk és vállaljuk mások előtt is. Ha a sebeket nem tárjuk fel, sosem fognak begyógyulni. Osho lépésről lépésre bemutatja, miként erősíthetjük meg kapcsolatainkat őszinteséggel és bizalommal. Ne hagyjuk, hogy a valódi intimitás kimaradjon az életünkből.

Ártatlanság, tudás és csoda

„Az okos ember kérdőjelek között él,
aki viszont csodálattal és áhítattal éli az életét,
az csak a felkiáltójelet ismeri.”

225 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

Újra rá kell találnunk a rácsodálkozás, a spontán öröm képességére, hogy átvegye a cinizmus és a reménytelenség szerepét, amely a felnőttek életét megkeseríti. Az Ártatlanság, tudás és csoda lapjain Osho elmeséli, hogyan juthatunk el utunkon odáig, hogy újra a gyermekkor ártatlan és csodálkozó szemével lássuk a világot.

Hatalom, politika és változás

Osho megfordítja a közismert bölcsességet,
miszerint „a hatalom korrumpál”.

253 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

Osho megvizsgálja, honnan származik a hatalomvágy: legyen szó akár politikáról, akár mindennapi kapcsolatainkról. Olyan jövőt képzel el, amelyben a párkapcsolatok és a társadalom nem a mások fölött gyakorolt hatalmon, hanem egymás egyediségének tiszteletben tartásán és elismerésén alapul.

Az emberi lét útja

Találhatunk-e valódi boldogságot a mindennapokban?

230 oldal
Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

E-könyv
formátumban is kapható!

Az ember nem egy állapot, hanem egy folyamat. Az emberi lét azt jelenti, hogy igyekszünk meghaladni azt, amiben vagyunk, folyton haladunk előre, valamilyen távoli cél felé.

„Az ember az egyetlen tudatos lény a földön; ez adja örömét és bánatát. Rajtad áll, hogy bánatnak vagy örömnek éled-e meg. A tudatosság kétélű kard. Olyan érték került a birtokodba, amellyel nem tudsz mit kezdeni; mint a kard egy gyermek kezében. A kardot lehet jól forgatni, és akkor megvéd a támadástól, de sebet is ejthet. Minden, ami áldás, az épp oly könnyen lehet átok is; attól függ, hogyan használják.”

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

csomagkuldo@edesviz.hu
00-36-1-320-3642
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

ÉDESVÍZ MAGAZIN
EZOTÉRIA • SPIRITUALITÁS • ÉLETMÓD

Interjúk a szerzőkkel, érdekességek a könyvtémákról csak nálunk!

www.edesviz.hu