Bella Andre

Örökké a tiéd

Kossuth Kiadó

Tartalom

Első fejezet

Második fejezet

Harmadik fejezet

Negyedik fejezet

Ötödik fejezet

Hatodik fejezet

Hetedik fejezet

Nyolcadik fejezet

Kilencedik fejezet

Tizedik fejezet

Tizenegyedik fejezet

Tizenkettedik fejezet

Tizenharmadik fejezet

Tizennegyedik fejezet

Tizenötödik fejezet

Tizenhatodik fejezet

Tizenhetedik fejezet

Tizennyolcadik fejezet

Tizenkilencedik fejezet

Huszadik fejezet

Huszonegyedik fejezet

Huszonkettedik fejezet

Huszonharmadik fejezet

Huszonnegyedik fejezet

Epilógus

Impresszum

Első fejezet

Sophie Sullivan elégedetten figyelte az esküvő végső előkészületeit. Nem egészen két óra múlva a bátyja, Chase, és menyasszonya, Chloe, háromszáz vendég előtt kimondja az igent a rózsalugas alatt. Legidősebb bátyjuk, Marcus szőlőültetvénye nemcsak hogy tökéletes helyszín az esküvőhöz, de Chase és Chloe itt találkozott először, és itt szerettek egymásba.

A menyasszony és a koszorúslányok már elfoglalták a vendégházat, ahol a frizurájukat és a sminkjüket készítették. Sophie-nak is már vagy félórája ott kellett volna lennie, de előbb meg akart győződni róla, hogy minden teljesen rendben van. Könyvtáros volt, nem pedig profi esküvőszervező, de örömmel fogadta a felkérést, hogy segítsen megtervezni Chase esküvőjét. Nem is bánta meg, mert a munka határozottan élvezetes. Nos, igen, leszámítva azokat a találkozásokat…

– Szervusz, Barátságos! Milyen jól nézel ki.

A halk, dallamos hangtól minden izma megfeszült.

Jake McCann.

A bátyja, Zach legközelebbi barátja… akibe már húsz éve viszonzatlanul szerelmes.

És az alatt a húsz év alatt ő semmi mást nem jelentett a fiú számára, mint hogy Zach húga volt.

– A nevem Sophie, és nem Barátságos – mondta, de nem fordult meg, hogy egymás szemébe nézhessenek.

Érezte, hogy a férfi közelebb lép, egy méternél nagyobb távolságból is érzékelte a testéből sugárzó hőt. Mindig is fokozottan odafigyelt rá, és azonnal megérezte a jelenlétét a közelében. Kislányként annak idején folyton talált valami okot, hogy a bátyjai társaságában lehessen, Jake közelében. Mindig nagyon csendben volt, hogy lehetőleg senki ne emlékezzen rá, hogy ő is ott volt az alagsori játék során, és hallotta a szexről szóló vicceiket.

A kísértés, hogy megforduljon és átadja magát a csokoládébarna tekintetben felvillanó ördögi szikrák bűvöletének, olyan erős volt, hogy majdnem engedett is neki. Aztán mégiscsak sikerült ellenállnia. A sárga virágokkal borított lankákat nézte, mintha teljesen közömbös lenne számára, hogy a másik akar-e beszélgetni vele, vagy sem.

– El sem akarom hinni, hogy elérkezett ez a nap is! – A férfi kis szünetet tartott, és amikor folytatta, a humor némi sajnálkozással keveredett a hangjában. – Egy Sullivan most megteszi a nagy lépést…

A családban Sophie-t tartották az észszerűen gondolkodónak, aki logikusan érvel, és mindig mérlegel, mielőtt cselekszik. Sosem volt hajlamos a hirtelen kitörésekre, vagy hogy engedjen érzései őrült ösztönzésének. Ez az ikertestvérére, Lorira volt jellemző, ezért is lett a becenevük Pajkos és Barátságos. Jake közelében azonban szinte sosem tudott világosan gondolkodni. Hogyan is tudna, amikor a szíve hevesen ver már pusztán a gondolattól, hogy milyen érzés lenne a férfi karjában… vagy éppen teljesen elképed valami nagyon férfias megjegyzésétől. A kettő általában együtt járt.

A keze ökölbe szorult, mert megint elvesztette az önuralmát, és hirtelen megfordult, hogy egymás szemébe nézhessenek. Az áruló hormonok! Balszerencséjére Jake az ünnepi öltönyében a szokásosnál is káprázatosabban nézett ki. A keményített, fehér ing pontosan annyira nyílt szét a nyakánál, hogy sejteni lehessen a mellkast borító, sötét szőrt. A tetoválások nem látszottak, ám pusztán a tudat, hogy ott vannak a vékony szövet alatt, a tiltott vágy hullámait indította el benne.

– Chase és Chloe szeretik egymást – jegyezte meg olyan hangon, amelyet még a szokásosnál is élesebbé tett a csalódottság, hogy a lehető legkevésbé sem képes ellenállni Jake külsejének. – Az esküvőjük szép lesz, tökéletes és hihetetlenül romantikus.

A szépséget, tökéletességet és a romantikát csak fokozza a tény, hogy Chloe terhes, és sugárzik a boldogságtól. Ő pedig már alig várja, hogy vigyázhasson a bátyja kisfiára vagy kislányára, és vég nélkül babusgathassa a csöppséget.

– Végre valami pokolian jó parti – felelte Jake vigyorogva.

Mi lehet a baj ezzel a férfival, tűnődött el Sophie húszéves ismeretségük ideje alatt már legalább ezredszer. Éppen egy életre szóló szerelemről van szó, és ő csak egy partit lát benne.

Annak alapján, hogy Jake megdöbbentő gyorsasággal cserélgette a barátnőit, nem volt nehéz rájönni, hogy ő is azok közé a tökkelütöttek közé tartozik, akik nem hisznek a szerelemben. Egy olyan gazdag, jóképű fickót, mint Jake McCann, kizárólag a szex érdekel.

Sophie sem szűz, sem prűd nem volt, annak ellenére, hogy az emberek általában mit gondolnak a könyvtárosokról. Pont ellenkezőleg, ha az emberek tudnák, hogy milyen sok könyvet olvasott már a szexről, határozottan meghökkennének. Különösen Jake. Nem lenne szenzációs dolog meghökkenteni valakit, aki azt képzeli magáról, hogy abszolút semmin nem tud megrökönyödni?

De azt is tudta, hogy nem engedheti szabadjára a fantáziáját Jake-kel kapcsolatban annak ellenére sem, hogy őrülten kívánja attól a pillanattól kezdve, hogy tizenéves korában a nemi hormonok először adtak életjelet a testében. Most önkéntelenül is belélegzi a férfi illatát, komló és valami olyasmi keverékét, amit csak úgy tud meghatározni, hogy éjszaka és sötétség.

Megmozdult, hogy arrébb tegyen egy széket, amely már addig is nagyon jó helyen volt.

– Korábban már ellenőriztem a bár felszereltségét, és úgy tűnik, hogy minden megvan. Remek munkát végeztél – ismerte el vonakodva.

Magán érezte a sötétbarna tekintetet, ahogy a férfi megszólalt.

– Biztos vagy benne, hogy nem akarod az egyik pubot vezetni? Igencsak nagy hasznát vennénk egy hozzád hasonló munkatársnak, aki gatyába tudja rázni az üzletmenetet.

A bók hatására a megelégedettség melege áradt szét benne. Pont ez a probléma Jake-kel. Annak ellenére, hogy kifejezetten irritálja, és a férfi több ezer, sőt több millió év alatt sem lenne képes viszonozni az érzéseit, valahogy mégis újra és újra elbűvöli. Ettől függetlenül tudta, hogy sosem bocsátana meg magának, ha Marcus szőlőbirtoka közepén átadná magát a sóvárgásnak, ezért egyszerűen azt felelte:

– Köszönöm, de nagyon hiányoznának a könyvek.

Egész életében halomban álltak a könyvei minden helyiségben, az ágya mellett, de még a konyhában is, és határozottan örült, hogy az e-könyv-olvasója jól elfér a táskájában.

Tudta jól, hogy amennyiben továbbra is ilyen szoros közelségben maradnak a túlságosan is romantikus környezetben, az csak összezavarja a gondolatait, ezért azt mondta:

– Már a vendégházban kellene lennem…

Ám abban a pillanatban, amikor megfordult, hogy induljon, egy hirtelen szélroham lesodorta a fejéről a kalapot. Jake felnyúlt és elkapta, mielőtt a lány bármit tehetett vagy mondhatott volna.

– Megvan. – A férfi odalépett hozzá, és a kalappal együtt még egy hajfürtöt is visszanyomott a helyére, amely elszabadult, és lelógott az arcába, egészen a szájához.

Sophie csiklandozó bizsergést érzett a futó érintéstől, és idegesen megnyalta az ajkát.

Jake keze megmerevedett a kalap karimáján, sötét szeme pedig szinte szurokfekete lett, ahogy mereven nézte a száját. Pillanatokig egyikük sem mozdult. Aztán a férfi hirtelen hátrébb lépett, és teste melegét, amelyet Sophie pár másodperccel korábban még határozottan érzett, a szőlőültetvény friss levegője váltotta fel. A tekintete meglehetősen komor volt, ahogy elfordította a szájáról, és gyorsan végigpillantott a ruhán.

– Az esküvőn nem ezt fogod viselni, igaz?

Sophie még mindig a lélegzetét próbálta visszanyerni az érintés után, ezért a kelleténél jóval tovább tartott, hogy felfogja a kérdés értelmét. A gúnyolódó hangot azonban nem lehetett figyelmen kívül hagyni.

Hónapokkal korábban, amikor Jake felajánlotta, hogy gondoskodik a bárról Chase és Chloe esküvőjén, Sophie-ban ösztönösen megszületett az elhatározás, hogy leckét ad a férfinak, amiért olyan arrogáns, és mert továbbra is úgy tekint rá, mintha gyermek lenne, nem pedig érett nő. Úgy tervezte, kifundál valamit, hogy Jake akarja őt, és elszántan epekedjen utána… azután pedig kioktatja és faképnél hagyja. Ám ez eddig még nem történt meg. Persze felmerül a kérdés, hogy tett-e bármit is az elmúlt négy hónap során a nagy terv megvalósításáért, hogy előbb magához vonzza, majd faképnél hagyja Jake-et.

A csudát!

– Természetesen nem ez lesz rajtam az esküvőn – felelte végül, meglehetősen ingerülten. – Mi leszünk Lorival Chloe nyoszolyólányai.

A férfi arcán a rendezett vonások előbb újra bosszús kifejezést vettek fel, majd teljesen közömbössé váltak.

– Akkor most már menned kell, hogy kicsípd magad, ugye, hercegnő?

Jake nyers szavai kemény puffanással értek célba. Sophie nem tudta eldönteni, hogy szándékos sértés volt-e az arra való utalás, hogy sok időbe és nem kevés munkába kerül, hogy szép legyen… de függetlenül attól, hogy mi volt a férfi eredeti szándéka, pont ezt a hatást érte el.

Pár perccel korábban büszkén gondolt rá, milyen remekül sikerült megszerveznie mindent. A büszkeségből azonban semmi sem maradt, miután Jake ránézett és megállapította, hogy Sophie még mennyire nincs kész, és mennyire hiányzik belőle a női vonzerő. Tudja ugyan, hogy az ilyesmivel nem kellene foglalkoznia, és nem szabad hagynia, hogy a férfinak lehetősége legyen ártani neki, de ez a néhány elejtett szó nagyobb fájdalmat okozott, mint amire fel volt készülve.

Csak képzelte volna a vágyat és a sóvár pillantást a másik tekintetében? Lehet, hogy csak annyira szeretné látni azokat a szikrákat, hogy a másodperc töredékére elképzelte a kettejük közti vonzalmat?

Ó, mennyire rossz volt hallani azokat a szavakat – mintha még mindig kislány volna, nem pedig érett, sikeres, felnőtt nő. Hercegnő. Jake a hercegnő szót használta vele kapcsolatban.

Ez valahogy még a Barátságosnál is rosszabb. A családi becenevében legalább szeretet van. A Jake-kel kapcsolatos összes elhatározása, amely mellett olyan nehéz kitartania, hirtelen összegyűlt, és beköltözött egyenesen a mellcsontja alá. Mit meg nem adna érte, ha megrökönyödésre késztethetné a férfit! Ha megmutathatná neki, hogy fikarcnyit sem tud róla, és a „Barátságos” lány, akit látott felnőni, már kellően érett nő, és az ujja köré csavarhatja!

Sophie rendkívüli testvérek között nőtt fel, és tudta jól, hogy nem versenghet velük. Sosem tudna úgy siklani a táncparketten, mint Lori, és nem tehetne bajnokká egy csapatot, mint Ryan. Emberéleteket sem mentett naponta, mint Gabe. Sosem tudna elég szenvedélyesen foglalkozni a fényképezéssel, az autókkal vagy a borászattal, hogy sikeresen megélhessen valamelyikből.

De ahogy most ott állt Marcus szőlőültetvényének közepén, alig egy órával Chase és Chloe esküvője előtt, nem is lehetett volna boldogabb, amiért elolvasott több ezer regényt. Eleget ahhoz, remélte, hogy kieszeljen egy cselt, aminek eredményeként Jake végre igencsak kemény leckét kaphat, mert a saját fegyverével győzik le.

– Igazad van – jegyezte meg halkan –, hamarosan mennem kell, hogy kicsípjem magam. – A szavak csikorogva törtek elő belőle, és meg mert volna esküdni, hogy az arca is összerándult, miközben megismételte Jake megjegyzését. – De van még valami, amit előbb kérni szeretnék tőled.

– Miről van szó? – kérdezte Jake könnyed hangon, amely mintha túlságosan is könnyednek tűnt volna.

– Nos – kezdte lassan –, csak most jöttem rá, hogy Chloe vendégei között ott van egy korábbi barátom is.

Ez igaz is volt, az előző évben pár hónapig randevúzott a fickóval, Alexszel. A kapcsolatot azonban egyikőjük sem vette különösebben komolyan. Még csak le sem feküdtek egymással.

Ettől függetlenül, a dolog most kifejezetten kapóra jön.

– Egy olyan valaki, akit nagyon szeretnék féltékennyé tenni. – Lesütötte a szemét, mintha még mindig nem lenne túl a keserűségen, amiért szívtelenül elhagyták. Korábban csak az iskolában szerepelt néhány színpadi előadásban, de megpróbálta elképzelni, hogy egy profi színész hogyan csinálná egy filmfelvételen. Átéléssel beszélt. Mintha egy kis szégyen is bujkálna benne az ötlet miatt. Várt egy pillanatig, és csak utána nézett ismét Jake-re. – Segítenél?

Jake rámeredt, és egyértelmű volt, hogy el sem tudja hinni a javaslatot.

– Várj egy picit, Barátságos… Azt akarod, hogy én segítsek neked féltékennyé tenni egy korábbi, csóró barátodat?

Becenevét hallva, és mert a férfi egyértelműen azt feltételezi, hogy a barátja csak valami „csóró” lehet, összeszorította a fogát, de kényszerítette magát, hogy ne vegyen tudomást az érzésről. Egyelőre.

– Senkit nem hoztál az esküvőre, ugye? – Pár héttel korábban Jake azt mondta, hogy facér lesz, mert úgy jobban szemmel tudja tartani a bárban dolgozó alkalmazottait. Sophie viszont arra gondolt, hogy talán inkább azért, mert így Jake kiszemelhet valakit a vendégek közül, akit később ágyba vihet. Erőnek erejével megfékezte a felidézett kép hatására rátörő féltékenységet, és folytatta, amit elkezdett. – Kérlek, Jake. Segítenél nekem?

De a férfi már a fejét rázta.

– Senki nem hinné el. A bátyáid pedig megölnek, ha azt hiszik, hogy olyan szemmel nézek rád.

A fenébe a férfi rossz hírével meg a saját makulátlanságával!

És a fenébe azzal, hogy a testvérei ennyire védeni akarják!

Jake-nek igaza van. A fiúk szétszednék, ha csak a gyanúja felmerülne, hogy egyetlen tisztátalan gondolata is támadt vele vagy Lorie-val kapcsolatban. De már nem adhatja fel, főleg a lekicsinylő „Akkor most már menned kell, hogy kicsípd magad, ugye, hercegnő” kérdés után, amely még mindig bántóan kering a gondolataiban.

– Tréfálsz? – kérdezte, és nevetett hozzá. – Természetesen egyikük se hinné el. Hogy te? – A nevetése hangosabb lett. – És én? – Megrázta a fejét, mintha már maga a gondolat is teljes képtelenség lenne… annak ellenére, hogy álmaiban már vagy ezerszer átélte kettőjük szerelmét. – Már mind láttuk, hogy milyen lányokat választasz. Meglepődnék, ha akár minden második le tudná írni közülük a nevét hiba nélkül.

Csak a férfi elkomoruló arckifejezéséből jött rá, hogy túl messzire ment.

Hoppá!

– Ne aggódj! – nyugtatta meg. – Gondoskodunk róla, hogy a családomból és a barátaink közül senki ne lásson meg minket.

– Neve is van ennek a fickónak?

Jake pont úgy nézett ki, mint aki puszta kézzel készül széttépni az exbarátot, ezért nem tartotta célszerűnek elárulni Alex nevét.

– Irtózom hangosan kimondani. – Megkönnyebbült, hogy ilyen gyorsan sikerült feltalálnia magát.

– Bántott?

Örült, hogy nem evett túl sokat reggelire, mert különben viszontláthatná az ételt, ahogy a szívére tette a kezét, és túlzott színpadiassággal így felelt:

– Csak itt okozott fájdalmat.

Biztos volt benne, hogy bárki más átlátott volna a borzasztó színészkedésen, de úgy tűnt, Jake annyira eltökélte magát, hogy semmit nem vesz észre vele kapcsolatban, hogy ezt is elhiszi.

Tudta, hogy elérkezett az idő a fontos döntés meghozatalára, ezért kijátszotta az utolsó kártyáját.

– Kérlek, Jake. Te vagy az egyetlen, akitől segítséget kérhetek, hogy kicsit visszavágjak ennek a tökfilkónak. – Közel hajolt a férfi füléhez, és suttogott. – A mi kis titkunk marad.

Egek, az illat nagyszerű volt! Annyira jó, hogy kedve lett volna hozzádörgölni az ajkát az arcon kiütköző borostához.

Ehelyett azonban kényszerítette magát, és hátrébb lépett.

Kis szünet után a férfi megszólalt:

– Rendben van. Ha már annyira odavagy érte, akkor megteszem, bár nem sok esélyt látok rá, hogy beválik a terved.

– Ó – csak ennyit mondott halkan, miközben az „odavagy” szó is a „hercegnő” és a „Barátságos” közé került a sértések sorában. – Be fog válni. Gondoskodom róla, hogy így legyen.

* * *

Mi a fene történhetett?

Jake McCann pontosan tudta, miképp kellene éreznie Sophie Sullivannel kapcsolatban. Úgy kellene őt szeretnie, mint ahogy egy fickó a húgát szereti, miközben vigyáz rá, és gondoskodik róla, hogy a testvérkéje boldog és elégedett legyen. Egyszerűen nem lenne szabad észrevennie, hogy a lány milyen formás lett az évek során.

Nem kellett volna meglátnia, pláne megkívánnia azt a szép testet a ruha alatt, ahogy a lány ott állt és figyelte az esküvői előkészületeket. Amikor pedig visszatette a fejére a kalapot, és a lány tekintete egészen ellágyult, akkor aztán végképp nem kellett volna őrült vágyat éreznie, hogy megragadja, magához húzza, és megcsókolja a puha száját.

Képtelen volt azonban elfordítani a tekintetét a távolodó lányról, és egyfolytában csak arra gondolt, hogy milyen puha volt az arca a hüvelykujja alatt, a haja pedig milyen selymes az ujjai között.

A pokolba!

Mennyi ideje küzd már, hogy ne vegyen tudomást a Sophie-val kapcsolatos érzéseiről? Hány éve győzködi magát, hogy semmi nincs benne, amit ne tudna pótolni a más nőkkel való kapcsolatokkal? Olyan nőkkel, akik néhány órára nagyon jók az ágyban, de… akikben fikarcnyi sincs Sophie természetes eleganciájából. Az eszéből. A finomságából.

Hogyan fogja túlélni Sophie társaságában az esküvőt, amikor az önfegyelme folyamatosan gyengült, valahányszor csak látta a lányt az elmúlt hónapokban? Amikor mellette ült, miközben átnézték az esküvői terveket, beszívta Sophie édes illatát, és azon tűnődött, hogy vajon az íze is olyan édes lenne-e, ha megnyalná… Szinte megőrült a gondolattól. Sophie napról napra egyre jobban belopta magát a gondolatai közé.

Ahogy az előbb egymás mellett álltak, és Sophie elég közel volt hozzá, hogy bármikor átkarolhassa, két lehetetlen dolog között kellett választania. Vagy kinyújtja a kezét, és megragadja a nőt úgy, ahogy már túlságosan is régóta ábrándozik róla… vagy ellöki magától, és lemond róla.

A mellkasa egészen összeszorult a bűntudattól, amikor eszébe jutott, hogy Sophie milyen sértett arckifejezéssel fogadta a ruhájára tett megjegyzést, és hogy ki kell csípnie magát az esküvőre. Ő az utolsó ember a világon, akinek valaha is fájdalmat akarna okozni, és pontosan ezért tartott tőle biztonságos távolságot az évek során.

Jake irtózott a gondolattól, hogy valami fickó, akivel a lány randevúzott, piszkos módon bánt el vele, és ezek után még van pofája megjelenni Sophie bátyjának az esküvőjén. A nő valaki olyat érdemelne, aki mindent megad neki. Házat a kertvárosban, fehér léckerítéssel. Pár édes kölyköt, akik pont olyan eszesek, mint az anyjuk.

Megrázta a fejét, nehogy megpróbálja elképzelni, ahogy Sophie a képeskönyvekben ábrázolt módon boldog egy másik férfi mellett. Nem tudja, hogy a lány hogyan akarja féltékennyé tenni a korábbi barátját, de neki már voltak tervei, hogy valami félreeső helyen meglepi a fickót, és megmutatja neki, hogy mi történik azzal, aki fájdalmat mer okozni egy Sullivannek. Éppen akkor Chase lépett ki Marcus teraszára. Jake-et hívta, és ezzel véget vetett a gyötrő gondolatok sorának.

Chase bátyjai mind vőfélyek voltak, és Jake az egyedüli nem Sullivan, aki részesülhetett a megtiszteltetésben, hogy ott állhat Chase mellett, bár a vőlegény több unokatestvére közül is választhatott volna valakit.

A kilencedik Sullivan. Mindig is azt éreztették vele, mintha ő is közéjük tartozna. Az évek során, amikor a házban időzött, Jake is úgy képzelte, mintha otthon lenne. És tény, hogy Mary Sullivan háza volt az egyetlen igazi otthon, amelyet ismert egészen addig, amíg meg nem vette a saját házát az ír pubok biztosította jövedelemből.

Együtt örült Chase-zel. Határozottan meglepődött, hogy a barátja milyen gyorsan feladta a függetlenséget, és milyen boldog, ahogy az egész „férj-apa” szerep csak úgy az ölébe hullott. Pusztán azért, mert ő sosem lesz hajlandó beállni a sorba, még örömmel segíthet egy Sullivannek.

Most, hogy vőfély Chase esküvőjén, valamint gondoskodik az italokról, talán viszonozhat valamit a családnak azért, hogy nevelték, miközben a saját családja fütyült rá.

– Hogy érzed magad a nagy napon?

Chase elvigyorodott.

– Remekül. – A vigyor szélesebb lett. – Igazán jól.

Jake épp elégszer látta már Chase-t és Chloét együtt, és tudta, hogy a haverja valóban boldog. Chase szemmel láthatóan a legkisebb mértékben sem sajnálja, hogy nem válogathat többé a szexi modellek közül.