Váradi Júlia

Saul útja

A gondolattól a világhírig

Kossuth Kiadó

Tartalom

Makk Károly  ELŐSZÓ

A FILM

A FILM MÉRFÖLDKÖVEI

AZ ÜZENET

DR. NYISZLI MIKLÓS

„Nyitott seb volt…”

A GÁZKAMRÁT TÚLÉLŐ LÁNY

„A végtisztesség Isten minden képmásának kijár”

A MÁGLYA

„Nem lettem más ember a Saul óta, mint amilyen a Saul előtt voltam”

„Ez a hangmunka olyan, mint egy nagy szimfonikus zenemű”

„Új filmnyelv megteremtéséről van szó”

A KITÖRÉS

„A Saul fiát nemcsak látni, hanem hallgatni és hallani kell”

A SONDERKOMMANDO-FOTOGRÁFIÁK

„És akkor jött Nemes Jeles, és épp azt a forgatókönyvet hozta, amire vágytunk”

„Mindenki igennel szavazott”

KÖSZÖNET

Impresszum

MAKK KÁROLY

ELŐSZÓ

– Nagyon tehetséges és okos vagy. Úgy érzem, valami küldetés vezérel vagy vezényel.

– Köszönöm.

Azt hiszem, hogy e dialógus közben szemben áll velem a filmrendező, az alkotó, a Corvin moziban a lépcsőn lefelé menet, ahol a bemutató után a nézők áramlanak lefelé. Meg-megállva, gesztikulálva, a viták változó hangereje szinte lehetetlenné teszi, hogy nyugodtan szót váltsak ezzel a húszévesnek kinéző, de már a negyvenedik évéhez közeledő férfival: Nemes Jeles Lászlóval, akit még a lépcsőn szerettem volna elcsípni egy nyugalmas percért, amelyből egymás lábát taposó, lökdöső könyököket kikerülő helyzetet sikerült összehozni. A beszélgetésben azonban mégis benne voltunk. Igaz, én elléptem mellette felfelé, ő meg egy lépcsővel lefelé, hogy végre megtalálhassuk egymást.

Akkor jöttem rá, hogy már a főiskoláról ismerjük egymást. Ez a zsongás, a lelkesedés hangjai, gesztusai körbezártak bennünket, de a tömeg zöme haladt tovább, országos eseménnyé tágítva ezt a filmbemutatót. Körbejár Európában, meg nem áll a tengerentúlig. Nem csökken a lelkesedés, a rajongás és az értékelés.

Kikből áll ez a rajongó közönség? A filmre éhesekből, az ínyencekből, az ismeretlenre vágyókból?

A témát sokszor láthattuk, a koncentrációs táborok működéséről van szó.

Arról a technikáról, amely rettegésben tartva, a fizikai bántalmazásokkal és a halálba meneteléssel kiöli, megsemmisíti az életre alkotott, a világ legkomplikáltabb módján megtervezett élőlényt, az embert.

Gépemberekké torzítja őket, akik végrehajtják a beléjük táplált parancsot.

Ennek az elsőfilmes, a sikerek alatt sem megroggyanó filmrendezőnek szokatlan a kamerája.

A szokásos, részletező ábrázolást mellőzi, lassú megfigyelő tekintetét a mechanizmus egészére fókuszálja. Nem vész el az elborzasztó részletekben, de megragadja, és a nézővel átélteti a gépemberekké vált foglyok szokásait, tábori életüket a halálig, sőt az azon túli teendőkig.

Mindezt a rendező, az operatőr, a hangmérnök és a főszerepet játszó színész játékának bravúrjával, úgy, hogy szinte egymással versenyezve terelik a nézőt ebbe a szörnyűséges világba Nem láttatja a borzalmat, amitől mi szinte borzongva félünk a nézőtéren.

Lehet, hogy igaz az az elmélet, miszerint a koncentrációs táborok világa után vannak események, amelyekről már nem lehet írni, filmet csinálni, érzelmeket kelteni.

Ebben a munkában szinte váratlanul, a vége felé felvillan egy gépembert cáfoló emberi mozzanat: a főszereplő a fiával találkozik, vagy csak egy fiatal fiúval, aki a fia lehetne, akit emberi módon kellene eltemetni. De ez is olyan erővel feszíti a figyelmünket, hogy a belénk szorult levegő csak mély sóhajokkal szakad ki, és már újra kellene levegőt venni. További levegővétel nélkül már nem is lehet nézni. Három szívdobbanásnyi idő, ami ránk férne.

Ha egymás mellé fektetnénk az eddig kiterített vörös szőnyegeket, talán a parlamenttől a szögesdrótokig is elérne.

És már várjuk a pillanatot, hol és mi lesz a vége.

Ilyenkor szoktunk egy érmét feldobni: fej vagy írás.

Nyugodtak lehetünk. A mi érménk mindkét oldala aranyból van.

Makk Károly

A FILM

SAUL FIA

SZÍNES, MAGYAR FILM

Rendezte: Nemes Jeles László

Forgatókönyv: Nemes Jeles László, Clara Royer

Fényképezte: Erdély Mátyás

Producer: Sipos Gábor, Rajna Gábor

Vágó: Matthieu Taponier

Hang: Zányi Tamás

Főszereplők: Röhrig Géza, Molnár Levente, Urs Rechn, Zsótér Sándor

A náci koncentrációs táborokban a foglyokból álló Sonderkommando terelte be a megsemmisítésre ítélteket a gázkamrákba, vitte át a holttesteket a krematóriumokba, takarította ki a termeket az újabb transzport érkezése előtt és szállította ki a hamvakat a táborból. A megterhelő fizikai munka miatt a sonderesek a tábor többi foglyánál jobb bánásmódban részesültek, a többi táborlakótól elkülönítve laktak, de mint a „titkok őrzőit”, néhány hónap után kivégezték a tagjaikat. Az újonnan alakuló Sonderkommando első feladata az előző generáció elégetése volt. A sonderesek közül nagyon kevesen élték túl a háborút.

1944, Auschwitz-Birkenau. Ausländer Saul (Röhrig Géza) egyike a krematóriumokban dolgozó sonderkommandósoknak. Társai tudják, hogy bármelyik pillanatban kivégezhetik őket, fegyvereket gyűjtenek és lázadást szerveznek. Saul viszont az elégetésre váró holttestek között felfedezni véli saját fiát, és ettől kezdve a férfit a menekülés helyett egy másik lehetetlen küldetés élteti: elhatározza, hogy kicsempészi a testet és keres egy rabbit, hogy méltó módon eltemethesse a gyermeket.

Nemes Jeles László első egész estés filmje a holokauszt talán utolsó tabutémáját dolgozza fel azzal, hogy a Sonderkommandót állítja a középpontjába. Sault követve megismerjük a tábor gyárszerű működését, Erdély Mátyás operatőr feszültséggel teli képeinek és Rajk László látványtervező munkájának köszönhetően pedig a néző már-már dokumentarista hitelességgel láthatja, pontosan hogyan szervezték meg több millió ember megsemmisítését.

Eredeti cím: Saul fia

Nemzetközi cím: Son of Saul

Gyártó: Laokoon Filmgroup

A Saul fia című film a Magyar Nemzeti Filmalap támogatásával készült.

Hossz: 107 perc

Országos bemutató: 2015. június 11. Magyarországon forgalmazza a Mozinet

Korhatár: 12 éven aluliak számára nem ajánlott.

A FILM MÉRFÖLDKÖVEI

Ilyen még nem volt a magyar filmtörténetben!

A Saul fia díjai:

Nemes Jeles László alkotása a 2015. évi Cannes-i Nemzetközi Filmfesztiválon elnyert négy díjával minden idők legnagyobb, nemzetközileg elismert magyar alkotása, a filmtörténelem része lett.

A négy díj:

A Zsűri Nagydíja

A Nemzetközi Filmkritikusok Díja (FIPRESCI-díj)

Vulcain-díj Zányi Tamás hangmérnöki munkájáért

Francois Chalais-díj

A 73. Golden Globe-gála díjkiosztó rendezvényén első magyar alkotásként elnyerte a legjobb idegen nyelvű filmnek járó Golden Globe-díjat

A film alkotói érkeznek
a 68. Cannes-i Nemzetközi Filmfesztivál
díjkiosztó ünnepségére.
2015. május 24.
Nemes Jeles László filmje
a zsűri Nagydíját kapta

(FOTÓ: MTI/EPA/GUILLAUME HORCAJUELO)

Austin Filmkritikusok Díja – Legjobb idegen nyelvű film, Austin Filmkritikusok Szövetsége (2015)

BFCC-díj – Legjobb külföldi film, Critics Circle Awards (2015)

BOFCA-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Boston Online Film Critics Association (2015)

Arany Camera 300 Díj – Erdély Mátyás, Brothers Manaki Nemzetközi Filmfesztivál (2015)

CFCA-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Chicago Film Critics Association Awards (2015)

DFWFCA-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Dallas-Fort Worth Film Critics Association Awards (2015)

DFCS-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Denver Filmkritikusok Társasága (2015)

A zsűri különdíja – 21. Szarajevói Filmfesztivál (2015)

A legjobb rendezés díja – Waron Screen, Chalons-en-Champagne (2015)

Kritikusok díja – CinEast filmfesztivál, Luxemburg (2015)

Fődíj – Zágrábi Nemzetközi Filmfesztivál (2015)

A legjobb rendezés díja – Stockholmi Nemzetközi Filmfesztivál (2015)

Bronz Béka Díj – Camerimage filmfesztivál, Bydgoszcz (2015)

A legjobb első film – UK Jewish Film Festival (2015)

Az év legjobb idegen nyelvű filmje – National Board of Review of Motion Pictures (2015)

A legjobb elsőfilm – New York-i Filmkritikusok Egyesülése (NYFCC) (2015)

Az év legjobb külföldi filmje – Los Angeles-i Filmkritikusok Szövetsége (LAFCA) (2015)

IFJA-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Indiana Filmes Újságírók Szövetsége, USA (2015)

ICP-díj – Legjobb első játékfilm (Nemes Jeles László), Indiewire Critics, Poll (2015)

ICS Cannes-díj – Legjobb rendező (Nemes Jeles László), International Cinephile Society Awards (2015)

NTFCA-díj – Legjobb idegen nyelvű film (Nemes Jeles László), North Texas Film Critics Association, USA (2015)

OFCC-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Oklahoma Film Critics Circle Awards (2015)

PFC-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Phoenix Film Critics Society Awards (2015)

SFFCC-díj – Legjobb idegen nyelvű film, San Francisco Film Critics Circle (2015)

SEFCA-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Southeastern Critics Association Awards (2015)

VVFP-díj – Legjobb színész (Röhrig Géza), Village Voice Film Poll (2015)

WAFCA-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Washington DC Area Film Critics Association Awards (2015)

Virtuóz Díj – Röhrig Géza, Santa Barbara Nemzetközi Filmfesztivál (2016)

Seattle-i Filmkritikusok díja – Legjobb idegen nyelvű film (Nemes Jeles László)

Seattle Film Critics Awards (2016)

Dorian Díj – Az év legjobb idegen nyelvű filmje, Critics Association (GALECA) (2016)

EDA-díj – Legjobb nem angol nyelvű film (Nemes Jeles László), Alliance of Women Film Journalists (2016)

Rendezők Díja – Nemes Jeles László, Palm Springs Nemzetközi Filmfesztivál (2016)

Critics Choice Award – Legjobb idegen nyelvű film, Broadcast Film Critics Association Awards (2016)

GFCA-díj – Legjobb külföldi film, Georgia Filmkritikusok Szövetsége (GFCA) (2016)

Grand Prix de l’UCC (2016)

HFC-díj – Legjobb idegen nyelvű film, Houston Film Critics Society Awards (2016)

Dorian Díj – Az év legjobb idegen nyelvű filmje, Critics Association (GALECA) (2016)

Spotlight Award – Erdély Mátyás operatőr, Amerikai Operatőrök Társasága (ASC) (megosztott díj 2016)

B. Nagy László-díj – Magyar Filmkritikusok Díja (2016)

A legjobb férfi főszereplő – Magyar Filmkritikusok Díja: Röhrig Géza (2016)

A legjobb hangmérnök – Magyar Filmkritikusok Díja: Zányi Tamás (2016)

A legjobb operatőr – Magyar Filmkritikusok Díja: Erdély Mátyás (2016)

A legjobb rendező – Magyar Filmkritikusok Díja: Nemes Jeles László (2016)

AZ ÜZENET

(Részlet Dr. Nyiszli Miklós Dr. Mengele boncoló orvosa voltam az auschwitzi krematóriumban című könyvéből.)

Néhány hét múlva lejár a Sonderkommando négy hónapos terminusa. Mi itt valamennyien elpusztulunk, ezzel teljesen tisztában vagyunk! Ezt a gondolatot már megszoktuk, tudjuk, nincs menekvés! Egy dolog azonban nem hagy nyugodni, éspedig az, hogy eddig tizenegy Sonderkommando pusztult itt el, és vitte magával a krematóriumok és máglyák borzalmas titkát. Nem szabad, hogy így történjen most is! Ha mi már nem is leszünk életben, gondoskodunk arról, hogy a világ megismerje egy magát felsőbbrendűnek tartó nép emberi ésszel elképzelhetetlen kegyetlenségét és aljasságát.

Üzenetet kell küldeni a világba! Innen! Lehet, hogy hamarabb, lehet, hogy évek múlva találják csak meg. Akkor is vádolni fog. Közeli haláluk tudatában az I. krematórium Sonderkommandójának kétszáz tagja fogja az üzenetet aláírni.

* * *

El is készült az üzenet. Kimerítően írja le az utóbbi évek itt elkövetett borzalmait. Megnevezzük az itt elpusztultak hóhérait. Közöljük az elpusztultak hozzávetőleges számát. Az emberirtás módját, eszközeit. Három nagy pergamenívet tesz ki az üzenet. A Sonderkommando írnoka, egy párizsi festőművész írta régi pergamentekercsek mintájára, gyönyörű betűkkel, tussal és hogy el ne halványodjék. A negyedik ív a kommandó kétszáz aláírását tartalmazta. A pergameníveket finom selyemzsinór fűzi egybe. Tekercsbe csavarva, a bádogosaink által készített, vékony henger alakúra formált fémdobozba kerültek, és lett lég- és vízmentesen beforrasztva. A tokot asztalosaink a rekamié rugói közé helyezték, a párnázat gyapjújába.

Egy másik ilyen üzenetet – azonos szöveggel és a kétszáz aláírással – szintén fémdobozba forrasztva a II. krematórium udvarán ástuk el.

DR. NYISZLI MIKLÓS

orvos, író, memoáríró

„…az orvos józan, tudományos hangján túl az ember szól hozzánk. Olyan ember, akit a látottak orvosból íróvá avattak: legmélyebb emberi tragikumot figyelő és lejegyző, az átélteket képekben rögzítő íróvá.”
(Kohn Hillel)

1901. június 17-én született Szilágysomlyón. Középiskoláit szülővárosában végezte, majd orvosi tanulmányait Kolozsvár, Berlin és Kiel egyetemein folytatta. 1929-ben nyerte el doktori diplomáját Breslau Friedrich Wilhelm Egyetemén, mint kórbonctani szakorvos. 1930–1937 között Nagyváradon volt általános orvos, 1937-től 1941-ig Felsővisón és 1942–1944 között Szaploncán.

1944 májusában Auschwitzba deportálták, ahol dr. Josef Mengele boncolóorvosa lett. 1945 januárjában, Auschwitz felszámolásakor egyike volt annak a hatvanhatezer rabnak, akiket erőltetett menetben Németországba deportáltak. Az ebenseei táborban érte a felszabadulás.

1949–1950 között Nagyváradon üzemi, majd 1951-től 1955-ben bekövetkezett haláláig kórházi orvos volt.

1946-ban saját kiadásában, Nagyváradon jelentette meg Dr. Mengele boncoló orvosa voltam az auschwitzi krematóriumban című visszaemlékezéseit a haláltábor borzalmairól.

Vallomása Az auschwitzi pokol címmel, 1947-ben a budapesti Világban folytatásokban is megjelent.

A nemzetiszocialista háborús bűnösök ellen folyó nemzetközi perben, Nürnbergben az I. G. Farbenindustrie vétkes vezetőivel szembesítették. Tizenhét tárgyaláson vett részt. Erről az élményéről 1948-ban, Tanú voltam Nürnbergben című cikksorozatában számolt be, ugyancsak a Világban.

Az 1964-ben és 1968-ban Orvos voltam Auschwitzban címmel megjelent könyvének újabb, posztumusz magyar kiadásaiban és az 1965-ös és 1971-es román fordításban a Nürnbergben tett tanúságtételének részletei is szerepelnek.

A háborús bűnöket leleplező munka mint a láger- és börtönirodalom dokumentumértékű alkotása nemzetközi pályát futott be A német és francia sajtó részleteket közölt belőle, maj d hamarosan a könyv is megjelent New Yorkban angolul, ahol három kiadást ért meg.

Világhírűvé vált könyve, amely a Saul fia című film alkotóinak az egyik legfontosabb információforrása volt, 1947-ben jelent meg Budapesten, a Világ Kiadónál, és azóta több magyar kiadó könyvkínálatában is szerepel.

A nagyvilág visszhangját a szerző nem érte meg, szívinfarktusban halt meg 54 évesen, Nagyváradon.

Nyilatkozat

Alulírott dr. Nyiszli Miklós orvos, volt – A. 8450 tetoválási számot viselő – K. Z. fogoly, e szerzésemben megjelenő művet, mely az emberiség történetének legsötétebb lapjait foglalja magában, minden indulattól mentesen, a valóságnak megfelelően, a legkisebb túlzás és kiszínezés mellőzésével írtam meg, mint közvetlen szemlélője és szereplője az auschwitzi krematóriumok és máglyák munkájának, melyeknek tüzeiben apák, anyák és gyermekek milliói enyésztek el.

Mint az auschwitzi krematóriumok I. orvosa, számtalan boncolási és törvényszéki orvostani jegyzőkönyvet szerkesztettem és láttam el tetoválási számom kézjegyével.

Ezen okmányokat főnököm, dr. Mengele ellenjegyezte, így lettek általam, a Berlin-Dahlem Institut für rassenbiologische und anthropologische Forschungen címén a világ egyik legelőkelőbb orvosi fóruma számára postázva. Ma is fellelhetők kell legyenek a nagy kutatóintézet irattárában.

Munkám megírásával nem törekszem irodalmi sikerre. Nem író, orvos voltam, midőn a minden képzeletet fölülmúló borzalmakat átéltem és most, midőn leírásra kerültek, nem a riporter, hanem az orvos tollával írtam meg azokat.

Kelt Oradea-Nagyvárad,

1946. március havában.

Dr. Nyiszli Miklós

(FOTÓ: SZILÁGYI LENKE)

„Nyitott seb volt…”

NEMES JELES LÁSZLÓ, a Saul fia rendezője

Mit gondol, a Saul fia olyan film, amit többször is érdemes megnézni?

Sok olyan visszajelzést hallok, hogy érdemes újra nézni, mert több réteg van benne, amelyeket másodjára könnyebb felismerni. De ezt én nehezen tudom megítélni, hiszen nem tartozom a „normális” nézők közé.

Ugyanakkor azt is érzékeltem, hogy vannak, akik nem merik megnézni, félnek a borzalmaktól. Őket mivel lehet meggyőzni arról, hogy nézzék meg?

Azt gondolom, hogy vannak, akik generálják ezt a félelmet így vagy úgy, és ez kicsit kellemetlenül érint, mert nem hiszem, hogy erre ok lenne. Emögött valami furcsa nézői hozzáállást látok, de nem akarom túlanalizálni. Nem találok pontos magyarázatot arra, hogy például Lengyelországban a Katyn című filmet a negyvenmillió lakosból egymillióan megnézik, miközben Magyarországon inkább a dinoszauruszoknak van sikere. Hallottam én is arról, hogy sokan inkább nem nézik meg a Saul fiát a félelemre hivatkozva. Szerintem ez kicsit a magyarországi közönyről is szól. Létezik egyfajta általános kiábrándultság, ami az élet minden területén tapasztalható, és azt gondolom, hogy ez is ennek a része. Az utóbbi időben Magyarországon az emberek mindenhonnan kivonultak. Semmiben nem szeretnének részt venni, ami egy kis erőfeszítést kíván, vagy érzelmi utazást. A többségük a fejét a homokba dugja, és nem tudják, hogy ez nem segít.

Akik látták a filmet, hogyan fogadták, hogyan reagáltak?

Sok közönségtalálkozón vettem részt Pesten és vidéken. Nagyon széles spektrumú a résztvevők köre: fiatalok, idősek, különböző foglalkozású, érdeklődésű emberek. Azt látom, hogy nemcsak művészmozikban, de a populárisabb mozikban is meg tud szólítani ez a film többfajta nézőt. Ez nagyon jó, mert szándékunk szerint minél szélesebbre akartuk tárni az ajtót.

A Saul fia című filmmel nagyon komoly tabut tört fel. Bement a krematóriumba, ahová az erről a témáról szóló alkotások készítői eddig még nem. Belső kényszer volt, hogy bemenjen a poklok poklába, és belülről lássa, láttassa?

A világnak eddig nem igazán sikerült felmérnie, felfognia, ami ott történt, és ez gyerekkorom óta mindig is nagyon frusztrált. Ezzel nőttem fel. A családom tagjai – már akik megmaradtak a holokauszt után – ezekkel a történetekkel éltek együtt, ezeket mesélték, állandóan arról hallhattam, hogy kiket, hogyan öltek meg a családból vagy a környezetünkből. Ez nyitott seb volt. Anyám nagyon sokat mesélt az ő fölmenőiről, akik közül sokakat elvittek. Ezért nem is volt igazi családunk, csak nagyon kicsi. Hatéves koromtól kezdve pontosan tudtam, hogyan ölték meg a dédnagyszüleimet.

Mit értett meg belőle?

Nem tudom, erre nem emlékszem, ezt nehéz rekonstruálni, de az biztos, hogy frusztráció és értetlenség alakult ki bennem emiatt. Visszatekintve, talán ezzel magyarázható az az erős vágy, hogy megpróbáljam, ha nem is megérteni, de legalábbis feltárni vagy valahogyan belelátni. Legalább a nyomokból valamit kideríteni, hogy milyen lehetett, amikor ki kellett nyitni az ajtót, ki kellett menni a pályaudvarra, ott feltolnak a vagonokba, a vonat elindul, az emberek három napig étlen-szomjan bezárva nem tudják, hova érkeznek meg, aztán be a gázkamrába. Mindig nagyon mélyen foglalkoztatott, hogy mit jelenthetett ez egy embernek? A történetek, amelyek erről a szörnyűségről szóltak, szinte kivétel nélkül a túlélésre épültek. A háború óta mindenki a túléléssel foglalkozott. Talán azért, mert a társadalom maga is megpróbált túlélni. De azt gondolom, hogy ez rossz alapokra helyezte az emlékezés stratégiáját. A koncentrációs tábor szíve sajnos a krematórium volt. A perifériája pedig a fogolytábor. A fekete lyuk, ahol százezrek tűntek el, a krematóriumi komplexum volt a gázkamrákkal, és erről van a legkevesebb információnk, a legkevesebb rezgés, ami eljutott hozzánk. Amikor a sonderkommandós tekercseket olvastam, akkor jöttem rá, hogy ez olyan tartomány, amely soha nem lett felderítve és megmutatva az embereknek. A sonderkommandósok voltak azok a rabok, akiket arra kényszerítettek, hogy a halottakat elégessék és megszabaduljanak a hamvaktól.

Nem mindenki tudja, hogy a sonderkommandósok dokumentumokat rejtettek el arról, ami ott történt. Ezek az úgynevezett „Auschwitzi tekercsek”.

Igen, léteznek olyan papírtekercsek, amelyekre a speciális krematóriumi osztag rabjai, a sonderkommandósok titokban feljegyezték azt, ami ott történt, és egy fémcsőben elrejtették a föld alá. Ezek a feljegyzések főleg jiddis nyelven íródtak.

Mi szerepelt ezeken a tekercseken?

A gondolataik, a mindennapjaik. Rettenetes dolgok. Szerintem a mai civilizáció kudarca, hogy ezeket a feljegyzéseket az emberek nem ismerik. Pedig, ha nem látjuk, nem is érthetünk meg semmit abból, amin ők ott keresztülmentek.