ATHENAEUM

ATHENAEUM

BUDAPEST

A fordítás alapjául szolgáló mű

Rebecca Chance:

Bad Girls

First published in Great Britain by Pocket Books, 2010

A CBS Company BAD GIRLS © Lauren Henderson, 2010

Hungarian translation © Szilágyiné Márton Andrea, 2016

ISBN 978-963-293-553-9

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Az én csodálatos Gregemnek, aki környezettanulmány végett, kénytelen volt elkísérni a könyvben szereplő luxusnyaralóhelyekre. Köszönöm, hogy olyan sok hétvégét áldoztál a kutatásaimra, drágám!

Előszó

Amber vodkatengerben úszott, mellette fájdalomcsillapító-szigetek lebegtek el – nagy, fehér, ovális gyógyszerszemek, amik felfújható csónakokhoz hasonlítottak. A gyógyszerek messziről szépnek tűntek, de amikor közel került hozzájuk, kemények voltak, és állandóan kicsusszantak a kezéből, amikor megpróbált felkapaszkodni rájuk. Szájában mintha az ólom ízét érezte volna, nyelve száraz volt. Selyem hálóruháját a vodka a testéhez tapasztotta. Lehet, hogy egy víz alatti fotózáson van? Amber imádta a víz alatti fotózásokat; a súlytalanság érzését, ahogy a haja ott kígyózik mögötte, a nyugalmat a víz alatt. Olyankor soha többé nem akart felbukkanni.

De most egyáltalán nem érezte magát nyugodtnak.

Pánikba esve csapkodni kezdett maga körül, próbált felúszni a felszínre, hogy levegőt tudjon venni. A vodka sűrű volt és nyúlós, lehúzta a mélybe. Amber a kezével próbálta hajtani magát, ügyetlen, esetlen mellúszással, ami miatt simán kirúgták volna egy víz alatt fotózásról. Kétségbeesetten próbálta meg kinyitni a szemét; szemhéja olyan nehéz volt, mintha tíz darab műszempilla súlya húzná le. Elfordította a fejét, lerázta magáról a vodkát, sikerült egy kicsit felemelnie az arcát, kinyitnia a szemét, annak ellenére, hogy úgy érezte, összeragadnak a szempillái.

Világosság. Nappali fény. Víz sehol. Valami lágyság veszi körül. Selyem a testén: barackszínű La Perla hálóinge. Selyem párnahuzat; mindig selyem párnahuzaton aludt, nehogy reggelre ráncos legyen a bőre. Felette pedig paplan volt. De nem csak egyetlen paplan: paplanok, takarók, annyi, amennyi egy alaszkai télhez is elég lett volna. Vagy nem is takarók – talán könyvek. Nehéz, tömör, éles sarkú tárgyak.

Könyv? Mégis mit keres egy csomó könyv a lábán?

Visszadőlt a párnájára, szemhéja megremegett, haja az arcára tapadt. Bőre csúszós volt az izzadságtól. A rajta levő takarónak vodkaszaga volt – egyik kézzel sikerült kinyúlnia a rétegek alól, és letolta a takarót –, megdöbbent, hogy mennyire nedves. Egy üveg gurult végig az ágyon és nagy csattanással ért földet.

Valaki felnevetett. Egy nő, egy mellette álló nő nevetett.

Amber feje vattával volt tele. Vodkában ázó vattával. Körbetapogatózott, megkapaszkodott volna valamiben, kétségbeesetten kereste a történések értelmét. Egy újság csillogó, gyűrött lapjai akadtak a kezébe. Maga felé rántotta, szerette volna megtudni, mi az.

Ő maga. Ő maga az Interview-ban, egy Hervé Léger miniruhában és egy Galliano bokakötős cipőben.

Megragadta a könyv sarkát és közelebb húzta. Egy Helmut Newton retrospektív: középen a kétoldalas fotó, amin tizenhat éves önmagát látta viszont – terpeszben állt, alulról fotózták, ezért három méter magasnak látszott. Magas, gyönyörű amazon egy egybeszabott, fekete, öves fürdőruhában – duzzogó arckifejezése rejtette el a félelmét.

Ujja ezután egy fiola fájdalomcsillapítót tapintott ki: áttetsző sárga üveg, fehér tetővel. Amber ekkor kezdett igazán pánikba esni –rájött, hogy a fiola üres. És mit keres körülötte egy fiola fájdalomcsillapító? Hiszen tiszta! Több mint egy hónapja nem szedett semmit!

Tekergőzött, vergődött, mint hal a hálóban, a több réteg papír és ruhaanyag súlya lenyomta, de azért annyira fel tudott ülni, hogy végignézzen az ágyán. Az ágy tele volt a saját fotóival. Magazinok kitépett lapjai... A modellkártyái…. Victoria’s Secret-katalógusok – egy csomó, csomó VS-katalógus. Hatalmas, keményfedelű, rendelők vagy irodák várójába való magazinok – nem csoda, hogy ennyire lenyomta a súlyuk. Magazinok az aranykorból, némelyik majdnem olyan nehéz volt, mint a könyvek: Vogue-ok, Harper’sek és Vanity Fairek a világ minden tájáról, reklámok és magazinok. Amber gyönyörű arca, Amber szoborszerű teste, amint órákat, gyémántokat, cipőket és parfümöket, kézitáskákat és fehérneműt árul.

Aztán a szoba túlsó végében valami megragadta a figyelmét – valami, aminek nem kellene ott lennie: muszáj volt felnéznie. Bár úgy érezte, a feje vagy húsz kilót nyom, és fehér foltok táncoltak a retinája előtt. Mégis sikerült felemelnie a fejét: rémülten bámult a vele szemben levő fehér falra, amelyre talán sötétbarna rúzzsal a következőket írták: MÁR NEM VAGYOK GYÖNYÖRŰ.

A mellette álló nő kinyújtotta a kezét és lenyomta Ambert a földre.

– Aludj tovább – mondta, és ujjaival lenyomta Amber homlokát. – Ne próbálj megmozdulni! Csak aludj szépen tovább.

Amber ajka megmozdult, de hang nem jött ki rajta.

– Segítsen – tátogta kétségbeesetten. – Kérem, segítsen…

Mert ha megtette volna, amit a nő mondott, és elájul, tudta, hogy akkor soha többé nem tér magához.

Első rész

Amber

Amber Peters megszokta, hogy ő a legszebb nő a helyiségben. Még akkor is, ha más, gyönyörű modellek is jelen voltak, ha mondjuk egy Capri környékén ringatózó jacht fedélzetén napozott, vagy egy koktélpartin vett részt a párizsi kollekcióhoz. Mindig Amber volt az, akire visszatértek a tekintetek: a vággyal vagy irigységgel teli pillantások. Szépsége nem volt épp divatos, soha nem kérték fel a francia Vogue-ba, amely a különleges modelleket kedvelte: a sápadt, hosszú végtagú, bogárszemű, kiálló kulcscsontú lányokat, akik kissé görnyedten álltak, hogy egy összetört baba hatását keltsék. Bár félig angol, félig szlovák származású volt, s szépsége maga volt az amerikai álom. Fotóin vagy nevetett, kimutatva tökéletes fogsorát, vagy ajkát biggyesztve perzselő tekintettel nézett a kamerába csillogó, napbarnított válla fölött. Mandulavágású zöld szemével, végtelen hosszúságú lábával és homokszőke hajával Amber volt az, akivé minden nő lenni akart, és akire minden férfi vágyott.

Amber tizennégy éves kora óta kereste azzal a kenyerét, hogy maga volt a megtestesült szexiség. Annyira hozzászoktatták ahhoz, hogy foglalkozzon a testével, hogy a testápolás olyan természetessé vált számára, akár a levegővétel. Szokás szerint most is makulátlanul nézett ki: fogsora tökéletes volt és hófehér, bőre lágy, ragyogó és kissé napbarnított, szemét sűrű, festett szempillák keretezték, és haja lágyan göndörített hullámokban omlott le a hátán.

És még csak reggel volt.

– Itt senki nem tudja levenni a szemét rólad! – mondta kéjsóvár tekintettel Tony, és büszkén Amberre mosolygott. – Döbbenetesen gyönyörű vagy!

És valóban, ahogy Amber körülnézett a Bovey Castle hotel pompás reggelizőtermében, hirtelen mindenki elfordította a fejét: ez félreérthetetlen jele volt annak, hogy egészen addig őt bámulták. Már annyira hozzászokott ehhez, hogy természetesnek vette. A pincérnő letette a kapucsínóját, elpirult és zavartan kerülte a szépség tekintetét.

– Én nem vagyok ide való – mondta Amber zavartan.

A törzsvendégek kordnadrágot és pulóvert viseltek, az angol vidéknek megfelelően. Senki sem rítt ki a tömegből.

– Tudom! De hé, én sem vagyok ide való! – mondta Tony vidáman. – Ez maga a régi Anglia, szivi. Hát nem szuper? – Összevonta a szemöldökét: – Vagy nem tetszik? – Áthajolt az asztal felett és megragadta a lány kezét. – Tudom, nem ilyen helyekre szoktalak vinni, de megkaptad a spát, nem igaz? És az úszómedencét?

– Igen! Jól érzem magam! – válaszolta Amber és visszamosolygott a férfira. – Csak túl csillogó vagyok ide.

Lepillantott krémszínű skinny farmerjére, térdig érő szarvasbőr csizmába bújtatott lábaira, a selyemblúzára és a csípőjére tekert akvamarinkék selyemkasmír kardigánra. A farmer a testére feszült, kirajzolta magas, karcsú alakját, blúza kiemelte hetykén álló, kerek melleit. Tökéletes L. A.-be és Monacóba, de nem egy vidéki vadászkúriába Devonshire közepén!

– De mi tényleg csillogók vagyunk, szivi! – jegyezte meg Tony. – Én a texasi Houstonból származom. Nálunk minden nagy és csillogó. Te pedig nemzetközi szupermodell vagy: a csillogás definíciója! – Szélesen elvigyorodott, mosolya akár az amerikai fogorvosok bemutatódarabja.

A lány épp válaszolt volna, helyette döbbenten felsikoltott, amikor egy hatalmas madár landolt a széke melletti ólomüveges ablak párkányán. Akkora volt, mint egy kisebb kutya, szeme nagy és sárga, s az üvegen át egyenesen őt bámulta.

– Ó, istenem! – kiáltott fel rémülten.

– Ez az a hatalmas bagoly! – mondta Tony boldogan. – Emlékszel? Kint volt a folyosón.

Amber bután bámult rá.

– Szívem, neked több kávéra van szükséged – jelentette ki Tony és odaintette a pincérnőt. – Emlékszel, hogy a folyosón egy pasas mellett az állványon egy hatalmas bagoly ült? És fekete labrador feküdt a lábánál? Ma délelőtt vele megyek el solymászni.

Az imént sétáltam el egy hatalmas bagoly mellett – gondolta a lány döbbenten –, és most nem emlékszem rá?

A bagoly még mindig őt bámulta. Amber kimondhatatlanul hálás volt a közöttük lévő ólomtáblákért. A madár egyik karmos lábáról a másikra ugrált, miközben sürgetően huhogott. Tony odanyúlt és megkocogtatta az üveget, mire a meglepett állat szétnyitotta szárnyait – amelyek fesztávolsága legalább százhúsz centi volt –, és elröppent.

– Megijesztetted! – jegyezte meg szomorúan, de a férfi addigra már felugrott és vászon asztalkendőjét az asztalra hajította:

– Ó, a fenébe, eszerint a röptetés már elkezdődött! Kimegyek, megnézem, aztán megyek solymászni! – nevetett boldogan. – Utána kezdődik a műlegyes horgászat a tavon. Alig várom, hogy kifogjam a vacsoránkat! – Lehajolt, hogy megcsókolja Ambert. – Érezd jól magadat a spában, szivi. Négyre légy a szobában, rendben? Alig várom majd, hogy lássalak!

Amber bólintott, miközben a férfi kiviharzott az étkezőből. Majd egy fejjel volt magasabb, mint a legtöbb jelen levő angol, és sokkal egészségesebbnek is tűnt. Négyszögletes állkapocs, sűrű haj: Tony jellegzetes, de teljesen átlagosan jó külsejű amerikai férfi volt. Nem jóképű, de Angliában elment, mert a texasi srácok által fogyasztott magas fehérjetartalmú étrend miatt – tej, marhahús és tojás – nagydarab volt és egészséges.

A lány belenyúlt Louis Vuitton táskájába – amely szinte eggyé vált vele, annyira ragaszkodott hozzá a tartalma miatt –, és elővette a gyógyszeradagolóját.

– Szentséges isten, mennyi gyógyszer! – bukott ki a pincérnőből, aki letette Amber egyetlen buggyantott tojásból álló rozskenyeres reggelijét és a második kapucsínót az asztalra.

– Vitaminok – mondta Amber mosolyogva és francia manikűrös körmét egy nagy fehér ovális pirula alá tette és kipattintotta.

Ez majd segít – gondolta.

Az Elemis spa Gyümölcsaktivátoros Ragyogás elnevezésű arckezelése után – amelyet valóban csodálatos aromaköves masszázs, majd manikűr-pedikűr követett –, vagy a „vitaminok” miatt, mindenesetre Amber remekül érezte magát, amikor pár órával később a spa egyik helyiségében a süllyesztett hidromasszázs-kádban fekve az eget bámulta álmodozva. Számára ez azt jelentette, hogy alig érzett valamit: puha köd, a hidromasszázs-kád örvénylő habja ölelte körül és elszigetelte a külvilágtól.

A víz alatti fények különös, túlvilági ragyogással vonták körbe. Amikor a kádat bekapcsolták, a fények pirosak voltak, de a lány kéket kért, és a kozmetikusok boldogan teljesítették a kérését. A vörös túl élénkítő hatású. A vörös a szenvedély és a tűz színe, a vörös felkavar. A kék hideg és tiszta, az égbolt és a tenger színe. A kék megtisztít.

Az uszoda is kék színű: helyenként csillogó ónötvözetű, kobaltkék mozaikkövekkel volt kirakva. A terem túlsó végében lévő jakuzziban Amber egy másfajta buborékörvényben üldögélt, és a mögötte elterülő devoni lápvidéket, a lágyan ívelő, halványzöld és szürke dombokat bámulta. Az ólomkék égen lassan haladtak a felhők. Hipnotikus látvány volt. Végül kiszállt a vízből, és végignézett magán a tükrökben: fehér horgolt Shoshanna bikinije szinte világított enyhén napbarnított bőrén. A terem falait nagy, nyolcszög alakú art deco üveglapok borították, és a túlsó végén több csiszolt ezüsttükör lógott. Ha a megfelelő irányba fordult, teste teljesen eltűnt az üveg-nyolcszögek között.

Hatalmas, lágy, fehér törölközőbe burkolózott, majd ledőlt a nyugágyak egyikére, amelyek félkörívben helyezkedtek el az üveggel fedett medencetérben. Kibámult Bovey Castle-ra: a kőteraszokra, amelyek a pázsitra és a mögötte levő golfpályára vezettek. A hotel maga volt a tökéletes angol vidéki kúria. Mostanra Amber már saját, láthatatlan buborékjai egyikében úszkált, és a lapos pillantások, a suttogó spekulációk, hogy ki lehet – Színésznő? Modell? Előkelőség? Mind a három? – elvesztek a halványkék ködben, amely körülvette.

Az íves üvegfalakon túl egy kavicsos ösvény vezetett el a kis tó mellett, amelynek halványszürke kő szökőkútjában egy nimfa és egy tündér fürdőzött; a nimfa kezéből lassan csorgott a víz. Az ösvényen sétálók átnéztek az üvegen, és megpillantották Amber napfényben fürdő testét, halványbarna színben pompázó, hosszú, tökéletes combjait, a feje köré tekert fehér törölközőturbánt, amely kiemelte zöld szemét és hihetetlenül magas járomcsontját. Döbbenten megtorpantak, mohón megbámulták, majd eszükbe jutott a jó modor és vonakodva elfordultak. A lány túlságosan egzotikus lény volt ahhoz, hogy ne ritka tüneményként és csodaként tekintsenek rá a vidéki Angliában.

Végül felöltözött és visszament a kerten át a kőházba, amit Tony a hétvégére bérelt ki. A ház helyi tölgyből és gránitból épült, három, fürdőszobás hálószobája volt, egy konyhája, egy nappalija hatalmas kandallóval, és három emelet magasságban boltíves tölgyfamennyezet borult föléjük. Sokkal nagyobb volt, mint amilyenre szükségük volt, és megdöbbentően elegáns. Amber tüzet gyújtott, kinyitotta a nappali üvegajtaját, s újabb vitaminokat kapott be. Lekuporodott a fa pihenőszékre, cigarettázott és a lankás dombot bámulta, átnézett a fákon túl, a tóra. Az erdős vidéken halványsárga, fehér és lila nárciszok és krókuszok.

Végül felállt és felment az emeletre a gazdagon díszített, vörös szőnyeges nagy hálószobába. Három óra felé járt, és teljesen elfeledkezett az ebédről – ez a „vitaminok” egyik kedvező mellékhatása volt. Bedugta a hajszárítót és a hajsütőt, leült a tükrös art deco fésülködőasztalhoz és negyven percet töltött azzal, hogy haját sűrű, leomló hullámokba rendezze. Aztán újabb húsz percig sminkelt, szempillát göndörített, ajkat festett, csillogó port hintett a járomcsontjaira, vagyis ezerszeresre fokozta szépségét. A Lancome Star Bronzerjével végigkente a testét, addig kenegette, míg bőre lágy aranyszínben nem pompázott. Halványkék melltartót és hozzáillő bugyit húzott, majd ugyanolyan combfixet. Lesimította a bársonnyal fedett szilikoncsíkot.

Amber belépett az eresz alatti fürdőszobába. Amikor az éjszaka bejelentkeztek a szobába, Tony felsóhajtott a hatalmas fürdőkád láttán, amely akkora volt, hogy még egy texasi is kinyújtózhatott benne. Az állítható zuhanyrózsájú kabin is ugyanolyan óriási volt. A falakat zebramintás tapéta díszítette, a túlsó falat pedig teljes egészében egy tükör foglalta el, amelyben a lány most szemügyre vette magát.

Ez azok közé a pillanatok közé tartozott, amiket a leginkább szeretett: különleges alsóneműt és tökéletes sminket viselt. Pózokat vett fel a tükör előtt, hátravetette a haját, rámosolygott a tükörképére. Az ilyesmit a férfiak nem értették meg: ezt az elégedettséget, amit egy nő érez akkor, amikor a sok munka meghozza a gyümölcsét. A fogyókúrázás, az edzés, a gyantázás, a drága kozmetikai kezelések, az alapos, részletes megalkotása a lehető legjobb képnek önmagáról, amit aztán a világ elé tárhat.

– Szivi! Megjöttem! – kiáltotta Tony és olyan energiával robbant be a házba, hogy Amber megijedt. Kiment a hálószobából, hogy köszöntse a férfit: Tony már felfelé rohant a lépcsőn, arcát kicsípte a nap, szeme izgatottan csillogott.

– Elkaptunk egy nyulat, és fogtunk két pisztrángot is! – mondta diadalittasan. – Felkértem az egyik hotelséfet, hogy ma este jöjjön ide, a házba és főzze meg nekünk! Romantikus, mi? Azt esszük, amit én zsákmányoltam! Mennyire szuper! Hű! – szakadt ki belőle, amikor felért a lépcső tetejére és magába szívta a látványt. – Hihetetlenül nézel ki. Már attól brutálisan feláll a farkam, ha csak rád nézek!

Amber boldogan elmosolyodott, leült a nagy luxuságyra, amin vörös ágytakaró és hozzáillő szarvasbőr párnák hevertek.

– Meg kell fürdenem, mielőtt hozzád érek – mondta bocsánatkérően Tony. – Biztos halszagom van! Lezuhanyozom, és máris itt vagyok…

Besietett a hatalmas fürdőszobába, elkáromkodta magát, amint fejét beütötte a gerendás plafonba, aztán megengedte a zuhanyt. Amber hallgatta a víz zubogását, Tony boldog dúdolását, ahogy alaposan végigdörzsölte magát, és meztelen talpa dübörgését, amint ismét megjelent, pucéran. Farka már Amber puszta látványától is felállt, arcán pedig nagy, elégedett vigyor ült.

– Egek, ó, egek! – mondta Tony boldogan. – Micsoda hétvégém van… hol a DVD-lejátszó?

– Jaj, teljesen elfelejtettem – mondta Amber bűntudatosan, és körülnézett.

– Semmi gond, szivi.

Kihúzta a lejátszót az utazótokjából és feltette a tükrös öltözőasztalra, egy gombnyomással felnyitotta a képernyőt, betette a DVD-t és úgy helyezte el, hogy jól lásson. Majd megnyomta a „Lejátszás” gombot, és a DVD elindult. Fülledt zene szólalt meg a hangszóróból.

– És itt vagy! – mondta Tony büszkén.

Amber elfordította a fejét, hogy lássa a képernyőt. A DVD-t a Sports Illustrated készítette, amikor híres, minden évben megjelenő, fürdőruhás számukhoz fotózták őt. Ez a lapszám képes megalapozni az ismeretlen modellek karrierjét, az ismert modelleket pedig igazán elismertté teszi. Egészségesnek, gömbölyűnek és szexinek kell lenni, hogy a Sports Illustrated lehozzon rólad egy anyagot; a high fashion szcéna girhes modelljeinek nem ez volt a terepe. És amint a lány megjelent a képernyőn, homokóra-alakját kiemelte a világos rózsaszín fürdőruha, mindkét karját felemelte, hogy hátradobja a haját, és egy homokos tengerparton sétált, mögötte ragyogott a lenyugvó nap, Tony izgatottan felnyögött.

– Gyere ide – mondta és az ölébe húzta Ambert, keményen megcsókolta, keze végigfutott a haján, farka még keményebben szorult Amber combjához. – Egek, olyan forró vagy…

Lehúzta Amber selyem melltartójának pántját, végigcsókolta az aranyló bőrt, szája nedves volt és forró, keze mindenütt ott volt a testén, a mellét simogatta, csókolgatta a mellbimbóját, addig ügyeskedett, amíg Amber az ágyon nem hevert, aztán megemelte a csípőjét, hogy lecsúsztathassa selyem alsóneműjét. Szája lecsapott a lába közére, a lány felnyögött, amikor Tony nyelve befurakodott a lábai közé. Amber egyre nedvesebb lett, amíg végül levegőért kapkodott és odadörgölte magát Tonyhoz. A férfi nagy kezével a csípőjénél fogva odahúzta testét a szájához.

– Olyan kibaszottul gyönyörű vagy! – lihegte Tony. Ráfeküdt, egy óvszerért nyúlt, megigazította a farkát, aztán Amberbe irányította. A lány köréje kulcsolta a lábát. – Ó, Jézusom… ez olyan kibaszottul forró…

Amber feje hátrahanyatlott, ahogy Tony belé hatolt, haja lehullott az ágyról a földre. Ha még jobban hátrahajtotta a fejét, azt is láthatta, hogy mit néz olyan odaadóan Tony: magát Ambert. Ambert, ahogy belemegy a tengerbe, visszafordul, hogy belenézzen a kamerába, csábosan mosolyog a válla felett, ívbe feszül, hogy csípője még keskenyebbnek tűnjön, hogy feneke még szexibben türemkedjen ki. Ez Amber számára is felajzó volt, bár korábban soha nem jött rá, amíg Tony nem javasolta. Egész élete a körül forgott, hogy tökéletesnek nézzen ki, hogy szexinek, vágykeltőnek tűnjön, és ennek itt volt a tökéletes bizonyítéka: egy férfi, aki annyira imádta a szépségét, hogy többszörösen akart részesülni belőle, egyszerre. Ha Tony körbevehette volna magát tévéképernyőkkel, amelyeken Amber látható a fürdőruhájában, akkor megtette volna.

Nem kéne ezt javasolnom neki – gondolta Amber és akaratlanul is elmosolyodott –, elég őrült, hogy megtegye…

Felpillantott Tonyra, ahogy kefélte, ahogy keze végigjárt Amber harisnyás lábán, de a férfi kiéhezett szemei igazából Amber filmes valóját nézték. Tudta, hogy Tony most azokat a férfiakat képzeli el, akik végignézték ezt a videót és lenyúltak merevedő farkukhoz és úgy tettek, mintha ők lettek volna az operatőrök, akik mindjárt odalépnek, látják, hogy Amber rájuk mosolyog és lehúzzák a válláról a fürdőruha pántját és lefektetik a homokba, hogy szexelhessenek vele. Akik úgy tesznek, mintha a lány rájuk vágyna, nekik dobálná a haját, nekik küldene csókot.

Amber tudta, hogy az a gondolat, hány más férfi vágyik rá, az egyetlen, sőt a legerősebb oka annak, hogy annyira felizgatta Tonyt, és értette is, miért. Végül is ezt árulta. A vágyat. A DVD nem csupán egy módszer volt arra, hogy Tony több Ambert lásson egyszerre. A DVD csak még inkább erősítette azt a perzselő gondolatot, hogy Tony arrafelé jár, ahol minden más férfi, és nem kevés nő lenni akart. Ez volt Tony legvégső fantáziája.

– Megbaszlak… – nyögte Tony. – Elélvezel tőlem…

Nem, nem élvezett el tőle, de Amber kezét a lába közé csúsztatta, hogy elintézze magát, ujjaival a csiklóját simogatta. Eléggé felizgatta az, hogy olyan keményen döfködte, hogy szinte azonnal elérte a csúcspontot; sikoly hagyta el ajkait, ahogy elélvezett és testét Tonyéhoz dörgölte.

– Ó, igen, ez az, elélvezel, olyan rohadtul gyönyörű vagy… – nyögött fel Tony.

Három Amber volt a szobában. A képernyőn levő Amber, aki épp kilépett a tengerből, sós víz csöpögött tökéletes bőréről, sima hasáról és csábosan mosolygott Tonyra. Az öltözködőasztal tükrében látszódó Amber, akinek haja leomlik a vörös takarón, s világoskék, átlátszó harisnyás lábai a férfi csípője köré kulcsolódnak. És a Tony alatt fekvő Amber, akinek teste összerándul, amikor elélvez, rózsaszínű szájfényes ajkai szétnyílnak, lehunyt szemmel liheg, s eltűnik saját orgazmusában. A férfi ujjaival a hajába túr, hátrahúzza a fejét, hogy olyan tisztán lássa az arcát, mint a képernyőn, és már képtelen tovább türtőztetni magát.

– Ez a világ legjobb baszása! – üvöltötte Tony, ahogy keményen összerándult Amberben.

Érezte, ahogy a férfi elélvez, és azonnal megfeszült, de Tony mindig vigyázott: még alig csendesedett le, amikor kihúzta belőle a farkát és lehúzta az óvszert. Senki nem akarta, hogy Amber teherbe essen. Az éjjeliszekrényre dobta az óvszert, rázuhant a lányra és belemormolt a hajába:

– Szivi, te aztán a világ legjobb dugása vagy!

– Igyekszem – mondta Amber álmosan, máris majdnem aludt.

– Mióta láttam azt a DVD-t – Tony egy pillanatra felemelte a fejét, hogy még egy utolsó, kéjsóvár tekintetet vessen a nőre –, tudtam, hogy muszáj lefeküdnöm veled. Emlékszel, amikor megkérdeztem, hogy nem baj-e, ha elindítom a DVD-t? Iszonyúan ideges voltam. El sem akartam hinni, amikor azt mondtad, hogy nem baj.

A lány vállat vont a férfi alatt, magával ragadta a hűvös, kék tenger:

– Az még mindig én vagyok – mormolta.

– Az biztos!

A férfi a fejét Amber mellei közé hajtotta:

– Szundikálás – mondta elégedetten. – Aztán felmegyünk a bárba – muszáj eldicsekednem veled, amikor olyan szépen kiöltözöl –, és ihatsz még egy olyan őrült, lila koktélt, ami tegnap éjjel annyira ízlett.

– Parma Violetet – mondta Amber álmosan.

– Aztán visszajövünk és a kandallótűznél fogunk vacsorázni. Egek, ez a világ legjobb hétvégéje!