Szövegek

© Benedek Szabolcs, 2016

© Kiss Noémi, 2016

© Kondor Vilmos, 2016

© Mán-Várhegyi Réka, 2016

© Németh Gábor, 2016

© Papp Sándor Zsigmond, 2016

© Péterfy Gergely, 2016

© Szécsi Noémi, 2016

© Térey János, 2016

© Tompa Andrea, 2016

Illusztrációk

© Petényi Tibor Z., 2016

© Nagy Dániel, 2016

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

A Libri Kiadó az LS Kiadói Csoport tagja

Felelős szerkesztő Nagy Boglárka

Olvasószerkesztő Horváth Annamária

Borítógrafika és borítóterv Tillai Tamás

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Elektronikus verzió eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-433-011-0

Üzbegisztán szép ország. Kisoroszitól, ahol lakom, a Google Maps szerint két nap és 11 óra autóútra van, gyalogosan negyven nap, 4942 kilométer. A Nagy Szovjetunió egykor az egész országot gyapottermelésre fogta, a gyapotföldek öntözéséhez kiszárították az Aral-tavat. Az országot megkaparintó oligarchák maradtak a gyapotnál, megszokták a hosszú évtizedek alatt, talán meg is szerették, mint téeszelnök a nagybirtokot.

Az üzbég címeren gyapot- és búzakoszorú ölel körül egy birodalmi turult.

A gyapotra a világban nagy a kereslet, a gyapotszedés viszont pepecs dolog, a gyapotszedőgép meg drága. Hogy kelendő maradjon az üzbég gyapot, a kormány évente 50-60 napra kitereli az üzbégeket gyapotot szedni. Milliószámra. Diákokat az iskolapadból (a gyapotszüret augusztustól október végéig tart), egyetemistákat a szemináriumokról, orvosokat a kórházakból, állami alkalmazottakat a hivatalokból, parasztot a földje mellől (amin amúgy is gyapotot köteles termeszteni). Aki nem megy, megbüntetik, kirúgják, megverik, megalázzák, börtönbe zárják. És börtönbe zárnak mindenkit, aki a rendszer ellen megy, emberjogi aktivistákat, ellenzékieket, újságírókat, az állam által nem engedélyezett vallási közösségek tagjait. A katonaság és a rendőrség terrorja nem kerül el senkit. Az egész ország egy nagy munkatelep. A profitból az oligarchák zsírosodnak. Ezt hívják az üzbégek munkaalapú társadalomnak. Igazuk is van. A munka szabaddá tesz. Legalább nem híznak el a fiatalok csipsztől és kólától a videojátékok előtt. Rendet tanulnak. Megtanulnak a közösségért cselekedni. Megtanulnak engedelmeskedni a feljebbvalóiknak. Megtanulják, hogy az élet nem habostorta. A tahó erőkultusz kátéját az utolsó betűig megtanulják. Üzbegisztán álomország az összes húgyagyú nackónak, degenerált fundamentalistának.

Az üzbég alkotmány üdítően liberális olvasmány. Tiltja a kényszermunkát, szavatolja a szabadságjogokat, a független sajtót, hatalmi ágak szétválasztását, tokkal-vonóval mindent, amitől csak úgy csillog-villog egy liberális demokrácia. Nem is hívják a kényszermunka ellen lázongókat másképp, mint terroristáknak, bűnözőknek és kémeknek. Van ilyeneknek helyük egy liberális demokráciában? Ugye, hogy nincs.

Hogy Üzbegisztán egy aljas és sunyi diktatúra, amely munkatábort csinált az egész országból, természetesen nem kérdés. Alapvető, zsigeri emberi kötelesség a megdöntésén munkálkodni, ez is evidencia. Muhammad Bekzhanov újságíró a kényszermunka (és más illiberális állami tevékenység) ellen emelte fel a szavát az Erk (Szabadság) című lapjában. Megfélemlítés, zaklatás következett, Bekzhanov Ukrajnába menekült. Hat évvel később, Taskentben merényleteket követtek el valakik, tizenhárman meghaltak. Az eset ürügyet szolgáltatott a hatalomnak arra, hogy minden ellenzékit elhallgattasson. Bekzhanovot Ukrajna kiadta Üzbegisztánnak. Az újságírót fullasztással, áramütéssel, veréssel napokig kínozták, az így kicsikart „vallomás” alapján 15 év börtönre ítélték. Hiába tett vádlott-társaival később panaszt, mert kínzással kikényszerített vallomás alapján ítélték el őket, ez az ítéleten mit sem változtatott. Hogy is változtatott volna, Üzbegisztánban napi gyakorlat, hogy a pártatlan és gördülékeny ítélethozatal érdekében a vádlottakból kínzással kényszerítik ki, hogy aláírják a vallomást – amit biztos, ami biztos, félreértések elkerülése végett a vádhatóságnál előzékenyen előre összeállítanak.

Bekzhanov 2012 februárjában szabadulhatott volna, ekkor következett azonban az üzbég demokrácia újabb megszokott trükkje, amivel gyakorlatilag életfogytiglan börtönben tudja tartani az ellenzékieket: a börtönszabályok megsértése miatt újabb négy év nyolc hónapot mértek rá. Gondolhatja a nyájas olvasó, a figyelmes hatóságok milyen körültekintő részletességgel állították össze a börtönszabályokat. Egy ilyen veszélyes, a rabok személyes komfortérzetét és emberi jogait veszélyeztető helyen nagy alapossággal kell figyelemmel lenni minden részletre. Egy másik ellenzéki például azért ül már évtizedek óta, mert a folyosóról a zárkába lépve nem váltott idejében papucsot.

Amellett, hogy eredményes és békés gyapotszüretet kívánunk az üzbég népnek a 2016-os évre is, követeljük, hogy Muhammad Bekzhanovot és társait haladéktalanul bocsássák szabadon.

1999-ben az üzbég biztonsági erők megkínozták az újságíró Muhammad Bekzhanovot. Gumibottal verték, valamint fullasztásos vallatással és áramütéssel kínozták. Így próbálták rákényszeríteni, hogy beismerő vallomást tegyen államellenes bűncselekményekben való részvételéről. Később a bíróságon felhasználták ellene ezt a „vallomást”, és 15 év börtönre ítélték. 2012 februárjában esedékes lett volna a szabadulása, azonban büntetését további 4 év 8 hónappal meghosszabbították a börtönszabályzat megsértése miatt. A Riporterek Határok Nélkül nemzetközi újságíró-szervezet 2013-ban Muhammad Bekzhanovnak ítélte oda a Nemzetközi Sajtószabadság-díjat.

Az illusztrációt Petényi Tibor Z. készítette.