Vekerdy Tamás

Naplók könyve

Kossuth Kiadó

Tartalom

BÖSKE NAPLÓJA

NAPLÓ, 1944–45

1956 – 1958  Napló negyven év múltán

EGY LIBERÁLIS NAPLÓJA

ÚTON, 2015

UTÓSZÓ HELYETT, 2016  Álom az iskoláról

Impresszum

BÖSKE NAPLÓJA

Töredék

Egy fiatal nő naplója 1924-től. A szereplők valós személyek – részben rokonaim. Egyikük keresztapám, Pfeiffer Zoltán, az egykori kisgazda, a kommunisták ellen utoljára, 1947-ben fellépő ún. Pfeiffer-párt (Magyar Függetlenségi Párt) alapítója.

A naplót először Böske egyik barátja, Fayer Antal olvasta és odavetett megjegyzéseket firkált a margóra. Ezeket én lábjegyzetbe tettem.

V. T.

A Prédikátor mondja

Károli Gáspár szavával

(áldassék a Kohelet, és az ő tolmácsolója!),

Préd. 12:7.

a mandolafa megvirágzik,

és a sáska vonszolja magát,

és kipattan a kapor;

mert elmegy az ember az ő örökös házába

Feri megcsókolt

a hátsó lépcsőnél

gépírásból kettes{1}

levittem apa óráját megcsináltatni

Schulteiszhez; azt mondta, hogy szebb vagyok,

mint valaha és hogy őzbokám van;

fel is veszi a nagyítót, hogy ne szédítsem

tovább

marháskodik,

mint mindig

mosogattam és arra gondoltam, érdemes-e

élni

átjött Vica és sokat röhögtünk

este apa mesélt, mint régen

jó meleg a paplan

zseblámpával írok (a Kokaint olvastam)

szerintem érdemes

a Kokain után Erdőst{2} fogom olvasni

(azt szabad, bár nem örülnek)

ezt a naplót le lehet zárni

szerencse

ha lehet mindennap írok

na!

most meg 10 napig nem írtam

ma egyébként 1924. június 11-e van

most az asztalnál ülök, mert senki

nincs itthon

még mindig nincs bányászás

apa első segéd lett Weisznél

most kicsit több a pénzt

(egy öltönyre való finom angol szövetet is

kapott, millpoint, sötétszürke, mellénnyel,

nagyon elegáns lesz)

lesz szivar- és órazsebe, és gyu-

fás zsebe – apa imádja a zsebeket

Tarnainé azt mondta, hogy ha befejezem a gyors és gépírást, akár 4-5 helyre is mehetek, most lehet válogatni

mit fog csinálni annyi pénzzel

Feri eltűnt (azóta) kerül?

azt álmodtam hogy Tibor itthon volt

(most már szünet van. Mióta nem írtam!)

cukrászsüteményt hozott, sokféle

krémest (málnahabosat is)

és az egészet leejtette

nekem kellett feltakarítani

az előszobában

az ujjammal levettem a hab tetejét

és nyalogattam

finom volt

Jó reggelt!

Jó éjszakát!

(ma csak ennyi)

Hurrá! már nem kell kaja-jegy!

ott voltam a hangversenyen{3}

Petiékkel

apáék itthon hallgatták

Vancsákéknál!

azt mondják, hogy jól

lehetett hallani!

a sok komoly zenéből én csak Beethovent (jól írtam?)

értem vagyis érzem

itt lent egyenesen

a torkom alatt

kezdődik, és egyenesen

a mellemen vagyis a mellkasomon át

a hasamba is lemegy

és tudom, hogy mit akar

és igen, igen, igen

Tibor nem ír

még Svédországban van?

Angliába készült

mindig is ez volt a

mániája

Tibor

valahogy mindenkinek megy

Tibor és Annus

és velem mi lesz?

Zahoreczky teniszezni hívott

(Zahoreczkyék menekültek,

a Felvidékről

azért is laknak itt{4})

a MAC-ba

azt hittem hülyéskedik

de nem

komolyan gondolta

mondtam, hogy nem

tudok teniszezni

azt mondta, hogy nem baj, mindenki úgy ment először, hogy

nem tudott

és hogy szerinte az alkatom

teniszezésre termett

de mondtam, hogy ruhám sincs,

azt mondta, hogy biztos

van tornacipőm,

és hogy látott szombaton a

fehér shortba’

az pont jó lesz

(ha tudná, hogy a short Tibor hosszú nadrágja volt, míg le

nem vágtam!) –

istenem!

tényleg elmenjek teniszezni?

Hanka megpukkadna

Voltam teniszezni!

Mindenki irtó kedves volt,

utána sörözni akartak

de mondtam, hogy én sört nem iszom

málnaszörpöt ittam, szalmaszállal

itt a szalmaszál és a papírja

(kicsit gyűrött)

de még látszik rajta a

MAC

Zahoreczky moziba hívott

Stan és Pan

épp Feriék ablaka előtt mentünk el

és Feri éppen kinézett

most mit hihet?

láttam rajta a döbbenetet

szerintem hamarosan jelentkezni fog

Zahoreczky – aki egyébként Emil –

a moziban a kezemet fogta

hagytam

olvasom a görög mitológiát

a Dioskúrosok

le kellett rohannom kenyérért

és már nem is tudom, hogy mit akartam írni

ja igen!

hogy a Dioskurosok (Kastór és Polüdeikész)

a híres barátok (?)

Zeusz fiai Lédától,

de Léda viszont

Tyndareos király

felesége volt.

úgy látszik, ez mindig

így ment,

még az istenek között is

irigylem Annust!

Zahoreczky eltűnt!

meleg nyár lehúztuk a rolettákat

de éjjel is alig hül le

strandra megyünk Vicával

a Palára

Gézáék – és Pfeiffer Zoliék – engem is elvittek

autóval! – a hármashatárhegyre

én voltam az ötödik

na nem az ötödik kerék

tényleg helyesek voltak

ott is ebédeltünk

átrohantunk a Csúcshegyre

de mire este hazaértem olyan szomorú lettem

mindenkinek van valakije, csak nekem nincs

Pista{5} meg dühöngött, mert az autóba már nem fért be

legközelebb őt viszik el

Tibor írt!

Tényleg már Angliából

nem írja meg hogy mit csinál (újságot ír?

de hiszen nem tud angolul)

a tengeri átkelésről ír,

nagy szél fújt

hullámok

nővel van?

mamuska sokat sírt a levélen

küldött 6 fontot is

este itt susogott az ablak alatt

az ablak előtt

a folyosón

Zahoreczky, az Emil

kinyitottam

szerencsére mamuska sétált, apa sakkozott a Bucsinszkyban,

csak Pista volt itthon,

(Annus persze Gézával).

na, mi van Emil?

a nagybátyja levitte a Balatonra

de mért nem szólt (hogy elmegy 2 hétre)

holnap teniszezzünk!

de mért suttog?

kicsit izgatott volt

mondtam, hogy holnap nem érek rá

meleg van

éjszaka se tud lehűlni,

mert a falak

szóval a meleg levegő

„amit a falak visszasugároznak” (t.i. a meleget)

(Géza)

megáll az udvarban

dugó

Géza és Annus

a Tátrába utaznak

ez titok!

mamácska se tudja!

(apa talán igen)

Pista azt mondja, hogy Zahoreczky (az Emil) teljesen belém esett, azóta, ha a fűszeresnél (vagy a lépcsőházban) találkoznak vele is irtó kedves, de ha a mamája (vagy pláne a papája) vele van, nem is köszön.

Pista szerint azért (és azért suttog az ablak alatt), mert a papája megmondta neki, hogy zsidóval nem barátkozhat.

Pista szerint a papája nagy róse pónem, vagyis nagy zsidófaló (és őt követve a mamája is), ezt érzi abból, ahogy ránéz a lépcsőházban az ezüstgombos sétapálcáját forgatva (lengetve), és ahogy fölemeli, ahogy elmegy mellette, mintha rá akarna suhintani.

Pista szerint minden köztisztviselő antiszemita. Apóka szerint ez olyan, mint amikor az antiszemiták azt mondják: minden zsidó hazaáruló.

Pista szerint nagy baj lenne, ha ez olyan lenne, mert akkor a zsidók nagy része hazaáruló lenne, pedig nem az.

(Minek írok ennyi zárójelet?)

Ezeken remekül el tudnak vitatkozni.

És közben az Emil nem jön.{6}

Viszont jön Feri.

Délután kint ültem a napon, és megint be akart húzni a hátsólépcsőre minden átmenet nélkül, és úgy hogy két hónapja nem láttam.

Mondtam neki:

Menj a fenébe!

Mire ő:

Persze, az Emil!

Csak bámultam rá, mint aki nem érti, hogy mit beszél.

Mire ő:

Abból úgyse lesz semmi! A mamája nem engedi!

Megkérdeztem:

És belőled mi lesz?

Erre irtó dühös lett, és azt mondta ne marháskodjak, ő engem szeret.

Persze, mint a macskádat – mondtam –, ha már ott van jólesik megsimogatni.

Azt mondta, hogy rossz jegyei voltak, ezért nem engedték ki a folyosóra se, aztán meg el kellett utazni a nagymamához, Nyíregyházára.

És főleg, ti gazdagabbak vagytok (ha nem is sokkal) és Vilma néni (a nagynénikéje) nem akarja, hogy egy csóró slemil bekösse a fejed.

A lányok fejét szokták bekötni – mondta ő –, és beszélj rendesen.

Eddig nem voltál ilyen finnyás – mondtam én.

De ezzel vége is lett beszélgetésünknek, mert mint akit falra festettek, megjelent Vilma néni az ajtóban, és rikkantott:

Feri!

És Feri pucolt.

Megint álmodtam!

istenem!

Olyan jó volt repülni

és egyre új emeletek nyíltak meg

mindig áthúzott valami erő valamin, ahol már nem

láttam semmit

és ahol már nincs tovább és repültem

és megint új helyen

és megint szabadon

és megint volt levegő

Repültem lépcsőházak fölött, mező, folyók, patakok fölött

hegyeknek neki

és szétnyíltak –

és mindig új és új

löket

és mikor

akkor

egyszerre

bent álltam a fűszeresnél

és kértem

kakaót

Pörköltet? – kérdezte Bencze bácsi, mintha kávét kértem volna, mire én azt mondtam:

Adja ide inkább a kiskutyámat!

Mire ő lenyúlt a pult alá és a kezembe nyomta Dunkót.

De Dunkó egy egészen kicsi játék cica volt, a fülében plombával – amilyen Andrisnak van – és én nagyon örültem, és abban a pillanatban már nem is a cica volt a kezemben, hanem a majom.

És mozogni kezdett!

Ez rémes volt

sőt undorító,

eldobtam és ott látszott a földön

hogy vonagló, barna giliszta tömeg.

Tegye vissza, tegye vissza kiabált Bencze bácsi, aki akkor már Sági{7}, a gyorsírótanár volt és a kezembe nyomott egy rudat, amit nekem a falon egy lukba kellett bedugni, feszegetni a falat, és amikor rés lett, hogy a rúd már benne csúszkált, akkor Bencze néni lapátra söpörte a férget és belenyomta a fali lukba.

Amilyen jól kezdődött az álom, olyan nyomasztó volt a vége.

Pista keltett fel, hogy mit jajongok – szerinte egész mély hangon és megfontoltan mondogattam, hogy:

Jaj. Jaj. Jaj. Istenem!

Most soká nem írtam.

Megint ősz van, megint iskola.

Mi is történt a nyáron?

Grósz Icáék lehívtak Siófokra.{8} Mama nem akart engedni, de apácska kiküzdötte.

2 hétig voltam lent, jó volt, előkelő élet. Vitorláztunk a fiúkkal – Benőnek kalóza van, és még van egy dingi –, lehet, hogy Benő szerelmes belém, nagyon néz, de sajnos nekem nem tetszik.

Viszont Jaksay – a Viktor –, igaz csak egy napig volt lent.{9}

Csodálkoztam, hogy milyen jó hazajönni. Ide, a főzelékszagú udvarba. Ott azt hittem rossz lesz, hogy ha most már nem örökké így élek, hogy az ágyba hozzák a reggelit.

Rengeteget röhögtünk Icával és pláne Mártival. (Mártit is meghívták.)

Ica most gimnáziumba jár, és tanulja a latint. Azt mondja, hogy nem nehezebb mint a héber, sőt. (Hittanon héberül is tanul.)

Különbözetivel ment gimnáziumba, ezt lehet, akár én is mehetnék, csak egy nyáron át kéne tanulni.

A mintagimnázium.

Abonyi utca.

Zsidó gimnázium.

Három szabó legények

libát loptak szegények

rosszul fogta ja nyakát,

ja nyakát,

oszt

elgágintotta magát.

A rátóti

de mi van a szabó

legényekkel

Lumpáciusz Vagabundusz?

Igen

Lumpáciusz Vagabundusz.

A színház.

Ma Annus sapkájában mentem iskolába. Mindenki nagyon nézett rám. Szerintem a sapkán lehet érezni Annus és Géza szerelmét.

Hazafelé a körúton épp erre gondoltam – vettem egy egy-gombócos fagylaltot, még a nyári pénzemből, amikor odajött hozzám egy teljesen hülye ferdeszájú krapek a Décsi{10} előtt, és azt kérdezte:

Kisasszony hazakísérhetem?

Nem – mondtam, és lekaptam a sapkámat, amitől szinte megijedt.

Azért jött utánam, még bejött a kapu alá is de – most szerencsére – jött Zahoreczky bácsi a botjával, tekintélyesen

Csókolom!

Szervusz!

és nem mert továbbjönni. Jobb is, mert senki nem volt otthon és nem találtam a kulcsomat izgalmamban.

Aztán meglett.

Iskola.

170; Benedek.

Sófalvy Izabella. Géza története.

Nem tudom, a pincér

Női illemhely (A vécé.)

Egy rövidre vágott hajú barna nő átfogta a nyakam, amikor a kezemet törültem, és azt mondta:

Imádlak kicsim! Nem akarsz velem jönni?

Hát nem.

De nem szartam be – mint Pista mondaná.

Pfeiffer Zoli aranyosan hülyéskedett. Azt mondta, szeretne háremet tartani mert minden igazán szép – és „belsőleg szép” – nőért lángol és ezzel nem tud mit kezdeni. Megkérte a kezem. Nem adom oda, az az enyém – mondtam. Mire ő: Ó, maga szüfrazsett. De így is imádom.

Géza rászólt, hogy nem illik a gyerekek fejét megzavarni. Sőt: malomkő! Mire Zoli tekergette a nyakát: Hol vannak itt gyerekek.

Irtó helyes volt, mert érezni lehetett, hogy mindezt komolyan gondolja, miközben marháskodik, de egy ujjal se akar hozzám nyúlni, csak csapja a szelet, és belül tényleg csupa érzelem.

Ezt szeretem.

Mi az, hogy fajvédő?

Zoli azt mondja, hogy új párt lesz Magyarországon is és a zsidókat újra (még jobban) üldözni fogják, de persze a svábokat nem. (Ő sváb, de Magdus zsidó.)

Ez az új párt – a kormánypártból kilépett képviselők – lesz fajvédő.

Géza azt mondja, hogy régen a kálvinistákat is üldözték, de most már nem üldözik őket. És ezért a zsidók bízhatnak a kálvinistákban, a katolikusok viszont mindig is német (Habsburg) pártiak voltak. Tulajdonképpen: Kollonich óta nemzet- és országárulók, bár Pázmány nem volt az. Zoli szerint (ő katolikus) ez hülyeség, és az egész dolog nem ekörül forog. Mi hallgattunk Annussal. Annus már rég református, még az iskolában „hagyta el ősei hitét” – mint Frici bácsi mondta –, a skót nővérek hatására. (Frici bácsi szerint egyszerűen nem tudom mi, a szót elfelejtettem, de szóval, hogy annyira törleszkedik „fölfelé”, hogy az elvette az eszét. – Ez így szerintem nem elég magyarázat, de én valamiért nem akarok megkeresztelkedni, ahogy a zsinagógába se járok, pedig hiszek istenben. „De nem hiszel a papokban, és igazad van” – mondta Géza, és lehet, hogy ez a helyzet.)

Fújt a szél az Ördögárokban, sütött a nap, a fákon rezegtek és hullottak a levelek, és érdekes volt, ahogy villódzott a fény az abroszon, meg az utakon, és arra gondoltam, hogy istenem, miért kell ilyen marhaságokkal foglalkozni.

Órákig el tudnám bámulni a nagy halakat az üvegfal mögött, nemcsak ponty, hanem csuka és harcsa (egy másikban) meg balatoni fogas, és rákok is.

Rákok!

Én rák vagyok.

Tényleg hátrafele mennek.

Sok idő telt el!

Már két éve dolgozom!

És András!

Mostanában megint kedvem volna – ezt írtam: kedves! – de nem tudom mit írjak ide.

András?

Az iskola után először a Dimávagba kerültem, le kellett írni, amit kiadtak, de nagyon unalmas volt. Gépeltem, 1/2 8-tól 1/2 5-ig. Na jó, ebédszünet, és szombaton rövidebb. Aztán összeveszett az alfőnököm a felfőnökömmel, elment és elhívott engem is. Kicsit haboztam, mert amolyan róse pónem, ahogy Frici bácsi mondaná, de hozzám mindig nagyon rendes volt, és mindig mondta, hogy a jó munkaerőt meg kell becsülni.

Apa azt mondta, ne adjam haza a pénzt, öltözzek belőle, éljek kicsit könnyedebben – mert az meglátszik az arcodon kislányom, kevesebb a ránc, nagyobbak a szemek! – tegyek kicsit félre (de ne erőltessem) és vegyek könyveket. Frici bácsi szerint apa engem a könyvekkel a kárhozatba visz, a múltkor látott az asztalon egy Lord Byront (Mazeppa) és azt kérdezte, tudjuk-e, hogy az angoloknál – pár évszázada – mekkora volt a zsidóüldözés? Igen, de nemrégen még a miniszterelnökük is zsidó volt, az angol birodalom fölvirágoztatója, Disraeli. (Még a nevét se változtatta meg!) Frici bácsi szerint Byron (akitől soha nem olvasott semmit), a Sátán fia volt (így mondta: sátánfi), ezért sántított, a húgának udvarolt és végigfajtalankodta egész Európát. (Honnan tudja ezeket, ha nem olvas? Hja, ezek a zsidók…) Hogy van Tibor – kérdezte, utalva rá, hogy Tibor is Angliában él.

Apa felolvasta neki – egy másik könyvből – Child Harold énekét, Tóth árpád fordításában:

Üdv! üdv! – hazámnak partja már

víz kékjén szürke folt,

az éji szél sír, zúg az ár;

a vad sirály sikolt.

Ott túl a nap most ült el ép,

s míg űzzük őt, nyomon,

zeng búcsúszóm felé s feléd:

jó éjt, szülőhonom!

– – – –

Szóval most egy kicsit könnyebb az élet, 1/2 9-re járok be, de csak 4-ig (közben 1 körül ebédelünk, már aki, én csak 1 tejfölt eszem – ezért Kupori{11} úr cicának nevez, de ez sincs pontosan megszabva, mármint az ebédidő) és van amikor 6-ig, 8-ig kell maradni (de ezt külön megfizetik). Imádom a helyet, ahol van, Vértanúk tere és Nádor utca sarok, közel a Dunához, néha jófajta szél fúj, le lehet szaladni – le is szoktam –, meg a Kossuth tér, fák, bokrok legalább lát az ember egy kis zöldet. Ha nagyon sok pénzem van ott az Országház kávéház, meg – sétával – az Élysée és a Biarritz.

(Parfé vagy a hizlaló palacsinta.)

Szóval: András.

Nem tudom.

A helyzet az, hogy moziban voltunk, és megfogta a kezem. Rendben. Én se akartam többet, ő se. Rendes fiú. Kriszti szerint baromi csinos.

Lehet, hogy nekem a csúnyák tetszenek?

A kis ványadtak?

Akiknek villog a szemük (az okosságtól)?

Sajnos, lehet.

Vagy a nagy mackók.

Amilyen Géza.

De az inkább testvéri érzelmekkel.

Az András-ügynek vége.

Van helyette Andris.

A Herczegh Kata néniék Andrisa.

Ez vicc.

8 éves.

De tényleg irtó helyes kisfiú.

Annus kért, hogy vigyázzak rá – míg ők elmentek a Siposhoz.

De kirándultunk is együtt.

A Csúcshegyen.

Megint soká nem írtam!

Közben Tibor is írt.

Úgy látszik jól van.

(Csak akkor ír, ha jól van, és ilyenkor küld pénzt is, mamának. Most is tett a levélbe öt fontot! Nagyon jól jött!)

Aggódom Annusért (és Gézáért).

Most, úgy látszik, megint szakítanak (szakítani akarnak). Istenem! Hányadszor! Csak aztán vége ne legyen. Annus forszírozza. Azt mondja, hogy úgyis reménytelen. Géza nem válik most már, mert a felesége beteg, és különben is, ő csak egy zsidólány…

Ez marhaság, ezt Géza nem veszi így, nem így veszi.

Pfeiffer Zoli lehívott a Décsihez, és azt mondta, hogy csináljak valamit, mert ebbe Géza belepusztul, vagyis mindketten belepusztulnak, bár szerinte Annus erősebb. Géza megint rengeteget szív.

Egész lefogyott.

Új hír!

Megyünk Velencébe!

Annus, Géza, Zoli, Magdus, én és Rudi!

Ja, Rudiról még nem is írtam!

Na, majd legközelebb.

Mama kétségbeesése.

Magdus megígéri, hogy velem fog lakni.

De hát Magdus is gyanús.

Mama végül mégis beleegyezik; Gézában bízik (de igazából talán beletörődött, hogy nagylány lettem).

Nem tudom, mit hisz.

Igazából: még le se feküdtem senkivel.

testem-lelkem fázik ezekben a barokk templomokban

számomra a kupola maga a megtestesült materializmus

még van elszánás, de már nem megy

a belülről fakadó hit (és áhítat) már nem él; a magocska nem csírázik ki; kezdődik a klerikalizmus, a külső vallásosság, mondta Géza, aminek istenhez-emberhez semmi köze. Csak hatalmi játék. (És a pénz.)

és úristen! mit csináltak ezekkel a szép gótikus templomokkal? ez miért nem kellett

zárva – vagy emeletekre osztva, szabdalva…

a lagúnák

a poshadás illata

a diákok

a karszalagosok, fekete egyenruhában

miért szeretik a feketét

ők is démonikusnak tartják magukat

fekete és piros

hitlerék

piros zászlóban fekete horogkereszt

miért szeretik?

Torcello. Minden rom. Sok szemét. Felirat: A fascista állam kisöpri a szemetet! Na persze átvitt értelemben. Hóhérok söprögetnek. Kellett nekünk Velencébe jönnünk?

A Rend!

Itt mindenki (minden plakát) azt harsogja: rendet! Rendet kell csinálni.

Lehet, hogy anarchista vagyok?

Hamu, halál – hová lett a velencei aratás?

Mi történt itt?

Laknak a palotákban?

(Más is, mint az őrült, amerikai nő? Azt mondják a vendége – valami híres festő – a múltkor meztelenül álldogált az erkélyen, kalapban, magasszárú cipőben, zoknival (ezt hogy látták?), nyakában gukkerral, és a korláton kilógatta a fütykösét.)

Szeretnék elmenni arra a szigetre, ahová Lord Byron is mindig átúszott.

(Ott is volt száraz ruhája?) – Az örmény szerzetesek. (Nyilván: ment vele, vagy előtte – netán utána – a csónak, az inassal, és vitte.) – Sok időt töltött a könyvtárban.

A gettó.

Gézu el akart menni.

Meg is kérdeztem:

Mi vonz téged ennyire a zsidókhoz?

Annus gyilkosan nézett rám.

A gettó.

Azt mondják: itt találták ki.

A gettó.

Az öntöde.

Hogy az a kijelölt hely, oda tömörüljenek.

(Csak nappal jöhettek ki.)

(Piros kalapban? Vagy köpenyben?)

Nagy élet van.

Nyüzsgés.

Annus undorodik ettől.

Úgy érzi, most jött fel a víz alól, és most vissza akarják nyomni.

Én se szeretnék így élni – de látom az erejét (az őrületét) és a szépségét.

{1} A skót diakonisszák iskolájában; a kettes: jó (az ötös = egyes).

{2} Nyilván Erdős Renée-t.

{3} Az első rádióhangversenyek ideje (a legelsőt az Állatkertből közvetítették.)

{4} Budapest, VI. kerület, gróf Zichy Jenő utca 36. (vagy 38?) – Itt laktak Böskéék, udvari, kétszobás lakásban. Az ablakok a gangra (a körfolyosóra) néztek.

{5} Pista: Böske öccse. Tibor: Böske bátyja. Annus: Böske nővére. Neki Géza (Gézu) udvarol. Géza barátja: Pfeiffer Zoli. Az ő barátnője: Magdus (Magda).

{6} Betűzött cédula: „Zahoreczky bácsi szerint nekik a zsidók miatt kellett eljönniük Losoncról, ők tehetnek róla, hogy Magyarországot szétszabdalták, minden rossz mögött ők állnak, a zsidó világösszeesküvés. Emil ezt a Margit hídon meséli, mikor én mondom, hogy de hát én zsidó vagyok és a te papád utálja a zsidókat, és közben a fején kopog, mutatja, hogy az öreg nem normális, ami meglepett, mert eddig azt hittem az Emil tiszteli a szüleit és ilyet nem engedne meg magának. Azt is mondta, hogy a mamája – emiatt is – sokat veszekszik otthon a papájával, és sokat sír.”

Szinte biztos, hogy ez volt az az Emil, aki – karpaszományos hadnagyként – egyszer visszahozta Böskét a Bécsi útról, a téglagyári menetből, el akarta bújtatni a nagybátyja weekendházába, Nagykovácsiban, de Böske akkor sem akart vele menni, mert félt, visszament a „védett” házba, ahonnan már egyszer elhozták. Onnan vitték el újra.

{7} Később: nagy nyilas.

{8} Na persze! Grósz Icáék! Zsidófok!

{9} Később: híres nyilas család; listával járták a házakat, keresték a bujkáló zsidókat (és értékeiket).

{10} Mozi. Ma: Művész.

{11} Kupori = Kaporhy!