Kommentár
a foglalkoztatási
törvényhez

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2015

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

E-mail: info@wolterskluwer.hu

Internet: www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Gócza Éva

A kiadványok szerkesztésért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: dr. Antal Ildikó

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 528 5

Termékkód: YEB1624

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén,

továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Kommentár
a foglalkoztatási
törvényhez

Kommentár a foglalkoztatás elősegítéséről
és a munkanélküliek ellátásáról szóló
1991. évi IV. törvényhez

Wolters Kluwer, Budapest, 2015

Szerzők:

dr. Kovács Szabolcs

dr. Takács Gábor

Kézirat lezárva:

2015. július 1.

© Kovács Szabolcs, Takács Gábor, Budapest, 2015

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2015

Rövidítések jegyzéke

Art.

az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény

Cst.

a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény

Eat.

az egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CLVI. törvény

Ebtv.

a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény

Ebktv.

az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény

Efotv.

az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló 2010. évi LXXV. törvény

Egptv.

az egyes gazdasági és pénzügyi tárgyú törvények megalkotásáról, illetve módosításáról szóló 2010. évi XC. törvény

Flt.

a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény

Gyvt.

a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény

Harmtv.

a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény

Hjt.

a honvédek jogállásáról szóló 2012. évi CCV. törvény

Hszt.

a rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény

Infotv.

az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény

Ket.

a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény

Kftv.

a közfoglalkoztatásról és a közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó, valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CVI. törvény

Kjt.

a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény

Kttv.

a közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény

Menedékjogi tv.

a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény

Met.

a munkaügyi ellenőrzésről szóló 1996. évi LXXV. törvény

Mmtv.

a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény

Mt.

a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény

Nytv.

a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény

Pftv.

a pályakezdő fiatalok, az ötven év feletti munkanélküliek, valamint a gyermek gondozását, illetve a családtag ápolását követően munkát keresők foglalkoztatásának elősegítéséről, továbbá az ösztöndíjas foglalkoztatásról szóló 2004. évi CXXIII. törvény

Pp.

a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény

Ptk.

a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény

Szabs tv.

a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény

Szht.

a szakképzési hozzájárulásról és a képzés fejlesztésének támogatásáról szóló 2011. évi CLV. törvény

Szja tv.

a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény

Szmtv.

a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény

Szoctv.

a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról 1993. évi III. törvény

Tao tv.

a társasági adóról és az osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény

Tbj.

a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló a 1997. évi LXXX. törvény

Vht.

a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény

1991. ÉVI IV. TÖRVÉNY A FOGLALKOZTATÁS ELŐSEGÍTÉSÉRŐL ÉS A MUNKANÉLKÜLIEK ELLÁTÁSÁRÓL

I. Fejezet

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. § A foglalkoztatás elősegítése a munkanélküliség megelőzése és hátrányos következményeinek enyhítése érdekében a Kormány, a helyi önkormányzatok, továbbá a munkaadók és a munkavállalásra jogosultak, valamint az utóbbiak érdekképviseleti szervezetei együttműködnek.

Együttműködés a munkanélküliség megelőzése érdekében

A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.) a foglalkoztatás elősegítése a munkanélküliség megelőzése és hátrányos következményeinek enyhítése érdekében keretjelleggel szabályozza mind az állami (Kormány, önkormányzatok stb.), mind a magánszféra (munkáltatók, munkavállalók, érdekképviseletek stb.) feladatait és együttműködésük módját. A keretjellegű szabályozásból adódóan az Flt. értelmezéséhez számos esetben elengedhetetlen a hátteréül szolgáló egyéb jogszabályok, különösen a hozzá kapcsolódó rendeleti szintű szabályok ismerete.

2. § (1) A foglalkoztatás elősegítése és az álláskeresők támogatása során az egyenlő bánásmód követelményét meg kell tartani. E rendelkezés nem zárja ki azt, hogy a munkaerőpiacon hátrányos helyzetben levőket többletjogosultságok illessék meg.

Az egyenlő bánásmód követelménye

Az Flt. általános rendelkezései között a jogalkotó deklarálja, hogy az álláskeresők támogatása során az egyenlő bánásmód követelményeinek meg kell felelni. Ezt a rendelkezést az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény (a továbbiakban: Ebktv.) tölti meg tartalommal.

Az Ebktv. szerint az egyenlő bánásmód követelménye alapján Magyarország területén tartózkodó természetes személyekkel, ezek csoportjaival, valamint a jogi személyekkel és a jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetekkel szemben e törvény rendelkezései szerint azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell eljárni.

„Az egyenlő bánásmód követelményének megsértését jelenti:

– a közvetlen hátrányos megkülönböztetés,

– a közvetett hátrányos megkülönböztetés,

– a zaklatás, a jogellenes elkülönítés, a megtorlás,

valamint az ezekre adott utasítás” [Ebktv. 7. § (1) bekezdés].

Amennyiben törvény eltérően nem rendelkezik, a hátrányt szenvedő fél joga alapvető jog érvényesülése érdekében, elkerülhetetlen okból, a cél elérésére alkalmas és azzal arányos módon korlátozható. Ez, valamint a tárgyilagos mérlegelés alapján, az adott jogviszonnyal közvetlenül összefüggő, észszerű indokból történő korlátozás, illetve az azt eredményező intézkedés, gyakorlat nem sérti az egyenlő bánásmód követelményét [Ebktv. 7. § (2) bekezdés].

Közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül az olyan rendelkezés, amelynek eredményeként egy személy vagy csoport valós vagy vélt védett tulajdonsága (neme, faji hovatartozása, bőrszíne, nemzetisége, nemzetiséghez való tartozása, anyanyelve, fogyatékossága, egészségi állapota, vallási vagy világnézeti meggyőződése, politikai vagy más véleménye, családi állapota, anyasága, terhessége vagy apasága, szexuális irányultsága, nemi identitása, életkora, társadalmi származása, vagyoni helyzete, foglalkoztatási jogviszonyának vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyának részmunkaidős jellege, illetve határozott időtartama, érdekképviselethez való tartozása, egyéb helyzete, tulajdonsága vagy jellemzője) miatt részesül kedvezőtlenebb bánásmódban, mint amelyben más, összehasonlítható helyzetben levő személy vagy csoport részesül, részesült vagy részesülne (Ebktv. 8. §). A törvény szövegéből kitűnik, hogy megkülönböztetés alapja nem kizárólag az érintett személy védett tulajdonsága lehet. Az is az egyenlő bánásmód megsértését jelenti, ha a megkülönböztetés egy olyan védett tulajdonságon (például nemzetiséghez tartozáson) alapul, amellyel valójában az érintett személy nem rendelkezik, de a másik fél feltételezi annak fennállását.

Így hátrányos megkülönböztetésről beszélünk abban az esetben, ha egyes álláskeresők bizonyos munkaerőigényekre nem kerülnek kiközvetítésre nemzetiséghez való tartozásuk miatt, függetlenül attól, hogy valóban az adott nemzetiséghez tartoznak, vagy azt csak a hatóság részéről eljáró személy feltételezi róluk.

Ezzel szemben közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősül az a közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek nem minősülő, látszólag az egyenlő bánásmód követelményének megfelelő rendelkezés, amely védett tulajdonsággal rendelkező egyes személyeket vagy csoportokat lényegesen nagyobb arányban hátrányosabb helyzetbe hoz, mint amelyben más, összehasonlítható helyzetben lévő személy vagy csoport volt, van vagy lenne (Ebktv. 9. §). Így például, ha egy kialakult belső gyakorlat, rendelkezés – például az ügyfelek kezelésének rendje, kérelmek elbírálása – eredményét tekintve egyes csoportokat hátrányos helyzetbe hoz, úgy az minősülhet közvetett hátrányos megkülönböztetésnek.

Azaz, amennyiben egyes rendelkezések alkalmazása során kiderül, hogy azok ugyan a felszínen semlegesek, de valójában egy vagy több jól beazonosítható tulajdonsággal rendelkező csoportot hátrányos helyzetbe hoznak, megvalósul a közvetett diszkrimináció.

Zaklatásnak minősül az az emberi méltóságot sértő, szexuális vagy egyéb természetű magatartás, amely az érintett személynek védett tulajdonságával függ össze, és célja vagy hatása valamely személlyel szemben megfélemlítő, ellenséges, megalázó, megszégyenítő vagy támadó környezet kialakítása.

Jogellenes elkülönítésnek minősül az a rendelkezés, amely védett tulajdonságai alapján egyes személyeket vagy személyek csoportját a velük összehasonlítható helyzetben lévő személyektől vagy személyek csoportjától – anélkül, hogy azt törvény kifejezetten megengedné – elkülönít.

Megtorlásnak minősül az a magatartás, amely az egyenlő bánásmód követelményének megsértése miatt kifogást emelő, eljárást indító vagy az eljárásban közreműködő személlyel szemben ezzel összefüggésben jogsérelmet okoz, jogsérelem okozására irányul vagy azzal fenyeget (Ebktv. 10. §).

Az Flt. szabályai számos esetben arra irányulnak, hogy a munkanélkülieket, munkát keresőket kiemelten kezeljék, elhelyezkedésük érdekében őket előnyben részesítsék. Az Ebktv. alapján megengedett az ilyen előnyben részesítés, mivel nem jelenti az egyenlő bánásmód követelményének megsértését az a rendelkezés, amely egy kifejezetten megjelölt társadalmi csoport tárgyilagos értékelésén alapuló esélyegyenlőtlenségének felszámolására irányul.

A jogszerű előnyben részesítés feltétele, hogy az törvényen vagy törvény felhatalmazása alapján kiadott kormányrendeleten, illetve kollektív szerződésen alapuljon, és határozott időre vagy határozott feltétel bekövetkeztéig szóljon, valamint nem sérthet alapvető jogot, nem biztosíthat feltétlen előnyt, és nem zárhatja ki az egyéni szempontok mérlegelését (Ebktv. 11. §).

Az egyenlő bánásmód követelményét sértő intézkedéssel szemben az Egyenlő Bánásmód Hatósághoz (a továbbiakban: EBH) is lehet fordulni. Az EBH az ország egész területére kiterjedő illetékességgel bíró, más állami szervektől független hatóság, amelynek feladatot kizárólag törvény állapíthat meg, székhelye Budapesten van. Az EBH közigazgatási eljárás keretében állapítja meg, hogy sor került-e az egyenlő bánásmód követelményének megsértésére, és elrendelheti a jogsértő állapot megszüntetését, megtilthatja a jogsértő magatartás jövőbeni tanúsítását, elrendelheti a jogsértést megállapító jogerős határozatának nyilvános közzétételét, valamint ötvenezer forinttól hatmillió forintig terjedő bírságot szabhat ki [Ebktv. 17/A. § (1) és (5) bekezdés].

Kapcsolódó joggyakorlat

MK 97. állásfoglalás Nem minősül hátrányos megkülönböztetésnek a munka jellegéből vagy természetéből egyértelműen következő megkülönböztetés, így különösen az alkalmazásnál számba vehető minden lényeges és jogszerű feltételre alapított megkülönböztetés.

EBH2007. 1629. Az egyenlő bánásmód követelménye a munkaviszony létesítésénél is irányadó, a munkáltató bizonyíthatja, hogy döntésének a jogviszonnyal összefüggő ésszerű indoka volt.

BH2011. 347. A próbaidő alatt a köztisztviselői jogviszony indokolás nélkül megszüntethető, a munkáltató jognyilatkozata azonban jogellenes, ha annak bizonyított indoka a köztisztviselő szexuális zaklatást elutasító magatartása volt.

BH2008. 311. A munkáltató az egyenlő bánásmód követelményét megsérti, ha 20 fő autóbusz-vezetőt keresett, de a korábban nála dolgozott gépkocsi-vezetőnőt nem alkalmazta.

BH2004. 255. II. A hátrányos megkülönböztetésre hivatkozó félnek a hátrány tényét kell bizonyítania, a másik fél az egyenlő bánásmód megtartása bizonyításával mentheti ki magát.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2003. évi CXXV. törvény az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról

2. § (2) A menekültként, oltalmazottként vagy menedékesként elismert, továbbá a bevándorolt vagy letelepedett jogállású, valamint a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyeket az e törvény és végrehajtási szabályai által tartalmazott jogokat és kötelezettségeket illetően a magyar állampolgárral azonos jogok és kötelezettségek illetik meg és terhelik. Törvény, valamint kormányrendelet e szabálytól a külön törvény szerint a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy (a továbbiakban: a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy) tekintetében eltérő szabályokat állapíthat meg.

(3) Azt a harmadik országból származó munkavállalót, aki a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló törvényben meghatározott összevont kérelmezési eljárás alapján kiadott tartózkodási engedéllyel rendelkezik és Magyarországon legalább hat hónapig munkaviszonyban állt, az álláskeresőként való nyilvántartásba vétel, valamint az álláskeresők ellátása tekintetében az e törvény és végrehajtási szabályai által meghatározott jogokat és kötelezettségeket illetően a magyar állampolgárral azonos jogok és kötelezettségek illetik meg.

1. Menekült

A magyar állampolgárral azonos jogok illetik meg, és azonos kötelezettségek terhelik a menekültként, oltalmazottként, menedékesként elismert, továbbá a bevándorolt vagy letelepedett jogállású, valamint a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyeket, azzal hogy utóbbiak esetében az Flt. felhatalmazást ad arra, hogy törvény, vagy kormányrendelet rájuk vonatkozóan eltérő szabályokat állapítson meg.

A menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Menedékjogi tv.) alapján Magyarország menekültként ismeri el azokat a nem magyar állampolgárokat, akiket hazájukban vagy a szokásos tartózkodási helyük szerinti országban faji, nemzeti hovatartozásuk, meghatározott társadalmi csoporthoz tartozásuk, vallási, illetve politikai meggyőződésük miatt üldöznek, vagy az üldöztetéstől való félelmük megalapozott. Az üldözéstől való megalapozott félelem alapulhat olyan eseményeken is, amelyek azt követően következtek be, hogy a külföldi a származási országát elhagyta, vagy a külföldi olyan tevékenységén, amelyet a származási országa elhagyását követően fejtett ki. Az ismételt kérelmet benyújtó kérelmező nem ismerhető el menekültként, amennyiben az üldöztetés veszélye olyan körülményeken alapul, amelyeket a származási ország elhagyását követően a kérelmező maga idézett elő, és a kérelem elutasítása nem ütközik a Genfi Egyezménybe (Menedékjogi tv. 6. §).

A menekülteket főszabály szerint ugyanazok a jogok illetik meg, illetve kötelezettségek terhelik, amelyek a magyar állampolgárokra vonatkoznak. Ez alól kivételt képez azonban, hogy választójoguk a helyi önkormányzati képviselők, polgármesterek választására, valamint a helyi népszavazás és népi kezdeményezésre korlátozott, és nem tölthetnek be olyan munkaköröket, illetve tisztségeket, amelyekre jogszabály kifejezetten előírja a magyar állampolgárságot. Így például nem nevezhetőek ki bíróvá, ügyésszé stb.

A menekült jogállása mindaddig fennáll, amíg a menekültkénti elismerést a törvényben meghatározott valamely feltétel bekövetkezése miatt a hatóság vissza nem vonja, vagy a menekült magyar állampolgárságot nem szerez. A menekült ugyanis az állam által nyújtott védelemre mindaddig jogosult, míg származási országa vagy más állam azt számára nem biztosítja.

Az elismerés visszavonására kizárólag a jogszabályban meghatározott feltételek valamelyikének bekövetkezése esetén kerülhet sor, arról mérlegelési jogkörben dönteni nem lehet. A visszavonás jogszabályban meghatározott feltételei egy kivétellel a menekültkénti elismerés alapjául szolgáló feltételekben bekövetkezett változáshoz kapcsolódnak. A változás fakadhat abból, hogy a menekültnek már nincsen szüksége hazánk védelmére (például új állampolgárságot szerez, származási országa védelmét veszi ismét igénybe, önkéntesen visszatelepül származási országába). A „változás” másik típusa, amikor a menekültkénti elismerés feltételei valójában már az elismeréskor sem álltak fenn. Azaz, vagy a hatóság tévedett, vagy a menekült tévesztette meg azt.

A fentieken túlmenően, megszünteti a menekültkénti elismerést az, ha a menekültet jogerősen olyan bűncselekmény elkövetéséért ítélik el, amelyet a törvény legalább ötévi szabadságvesztéssel fenyeget [Menedékjogi tv. 11. § (1) bekezdés]. Azaz, elegendő önmagában az a tény, hogy a jogerős ítélet szerinti bűncselekmény elkövetéséért öt év vagy hosszabb szabadságvesztés kiszabására kerülhet sor, annak ténylegesen nem kell bekövetkeznie a menekült jogállás megszűnéséhez. Elképzelhető, hogy a ténylegesen alkalmazott büntetés mértéke nem éri el az öt évet, de a menekültkénti elismerés megszűnik.

2. Oltalmazott

Oltalmazottként részesül védelemben az a külföldi, aki nem felel meg a menekültkénti elismerés feltételeinek, de ennek ellenére fennáll annak a veszélye, hogy származási országába történő visszatérése esetén őt súlyos sérelem érné, és nem tudja, vagy az e veszélytől való félelmében nem kívánja a származási országa védelmét igénybe venni. A sérelem vagy az attól való félelem alapulhat akár korábbi, a külföldi származási országában, akár annak elhagyása után tanúsított magatartásán is (Menedékjogi tv. 12. §). Az oltalmazottat főszabály szerint a menekült jogai illetik meg, illetve kötelezettségei terhelik, azzal, hogy választójoggal nem rendelkezik.

Az oltalmazotti jogállás megszűnik, ha az oltalmazott magyar állampolgárságot szerez, menekültként ismerik el, vagy a hatóság oltalmazottkénti elismerését visszavonja. Az oltalmazottkénti elismerést vissza kell vonni, ha az oltalmazott visszatér származási országa védelme alá (ideértve azt is, ha visszatelepül az általa elhagyott országba), visszaszerzi elvesztett állampolgárságát, vagy éppen új állampolgárságot szerez. Ezen túl az oltalmazotti jogállás megszűnéséhez vezet az arról való lemondás; az elismerés feltételinek megszűnése; illetve azok az esetek, amikor az elismerés során valamiféle tévedés következett be, ami miatt arra sor sem kerülhetett volna: eleve nem álltak fenn a feltételei, vagy éppen kizáró okok ellenére történt az elismerés, esetleg maga az oltalmazott tévesztette meg a hatóságot azzal, hogy tényeket elhallgatott, hamis nyilatkozatot tett, hamis vagy hamisított dokumentumot használt fel [Menedékjogi tv. 18. § (2) bekezdés].

3. Menedékes

Menedékesként az a külföldi állampolgár részesül ideiglenes védelemben, aki Magyarország területére tömegesen menekülők olyan csoportjába tartozik, amelyet akár az Európai Unió, akár hazánk erre jogosultként ismer el. Az elismerés alapulhat akár az emberi jogok módszeres vagy durva megsértésén, akár valamely fegyveres konfliktuson (például polgárháború) is (Menedékjogi tv. 19. §). A hazai elismerésről a feltételek vizsgálatát követően az Országgyűlés jogosult dönteni.

A menedékest megillető védelemre való jogosultság tartama főszabály szerint egy év. Ez az időtartam azonban az Európai Unió Tanácsának határozata alapján meghosszabbodhat, a határozatban szereplő időtartamig.

A menedékes jogosult

„a) személyazonosságát igazoló okmányra;

b) egyszeri kiutazásra és visszatérésre jogosító úti okmányra, ha származási országa érvényes úti okmányával nem rendelkezik;

c) jogszabályban meghatározott feltételek szerint ellátásra, támogatásra és szállásra;

d) a külföldiekre vonatkozó általános szabályok szerinti munkavégzésre” [Menedékjogi tv. 22. § (1) bekezdés].

A menedékes jogállás megszűnhet, akár a védelem időtartamának lejártával (lásd fentebb), akár az Európai Unió Tanácsa általi, akár a menekültügyi hatóság általi elismerés visszavonásával. Ugyancsak megszűnik a menedékeskénti elismerés, ha a menedékes más jogállásba lép: letelepedett jogállást szerez, vagy menekültként, oltalmazottként ismeri el a hatóság.

4. A szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek

2007. július 1-jét megelőzően a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX. törvény alapján került sor a bevándorlási és letelepedési engedélyek kiadására. Ezt a törvényt váltotta fel a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (a továbbiakban: Szmtv.), valamint a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a továbbiakban: Harmtv.). A korábbi szabályozás alapján kiadott bevándorlási engedély, illetve letelepedési engedély az érvényességi idején belül az abban foglaltak szerint jogosít tartózkodásra.

Az Európai Közösséget létrehozó szerződés kimondja, hogy a belső piac egy olyan, belső határok nélküli térség, amelyben a Szerződések rendelkezéseivel összhangban biztosított az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása. E „négy szabadság” közül a személyek szabad áramlására vonatkozó szabályoknak való megfelelést szolgálja az Szmtv., amely a következők szerint határozza meg a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek körét:

„a) a magyar állampolgár kivételével az Európai Unió tagállama és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más állam állampolgárának, továbbá az Európai Közösség és tagállamai, valamint az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban nem részes állam között létrejött nemzetközi szerződés alapján a szabad mozgás és tartózkodás joga tekintetében az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes állam állampolgárával azonos jogállású személynek (a továbbiakban: EGT-állampolgár),

b) az EGT-állampolgár magyar állampolgársággal nem rendelkező, az EGT-állampolgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagjának (a továbbiakban: az EGT-állampolgár családtagja),

c) a magyar állampolgár magyar állampolgársággal nem rendelkező, a magyar állampolgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagjának (a továbbiakban: a magyar állampolgár családtagja), valamint

d) annak az EGT-állampolgárt vagy a magyar állampolgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó személynek, aki

da) a magyar állampolgár eltartottja, vagy vele legalább egy éve egy háztartásban él, illetve akiről súlyos egészségügyi okból a magyar állampolgár személyesen gondoskodik,

db) – abban az országban, ahonnan érkeznek – az EGT-állampolgár eltartottja volt, vagy vele egy háztartásban élt, illetve akiről súlyos egészségügyi okból az EGT-állampolgár személyesen gondoskodik,

és a hatóság családtagként való beutazását és tartózkodását engedélyezi” [Szmtv. 1. § (1) bekezdés].

Az EGT-állampolgárok közé tartoznak, az Európai Unió tagállamain kívül Izland, Liechtenstein és Norvégia állampolgárai, valamint Svájc, amely ugyan nem tagja az Európai Gazdasági Térségnek, de az Európai Közösséggel és a tagállamokkal kötött szerződés alapján a személyek szabad mozgása vonatkozásában azonos jogállású az előbbiekkel.

Az EGT-állampolgár családtagja: házastársa, saját és házastársa 21. életévét be nem töltött vagy eltartott leszármazója, eltartott felmenője. Ugyancsak idetartozik a kiskorú magyar állampolgár fölött szülői felügyeleti joggal rendelkező személy, valamint az, akinek a beutazását a hatóság családtagként engedélyezi.

Az élettársak akkor rendelkeznek családtagkénti elismeréssel, ha a magyar hatóság vagy az Európai Unió más államának hatósága előtt regisztrált kapcsolatról van szó [Szmtv. 2. § b) pont].

A magyar állampolgár kivételével minden olyan személy, aki nem EGT-állampolgár – ideértve a hontalant is – harmadik országbeli állampolgárnak minősül.

Az EGT-állampolgárok és családtagjaik magyarországi tartózkodásának szabályait a jogalkotó a tartózkodás időtartamától függően, eltérően szabályozza. A beutazástól számított kilencven napot meg nem haladó, tervezett tartózkodás joga az EGT-állampolgárt érvényes úti okmány vagy személyazonosító igazolvány, továbbá nemzetközi szerződés által meghatározott körben lejárt érvényességű úti okmány, lejárt érvényességű személyazonosító igazolvány vagy beutazás céljából elismert egyéb okmány; a harmadik ország állampolgárságával rendelkező, jogszerűen beutazó családtagot érvényes úti okmány birtokában megilleti mindaddig, amíg tartózkodása nem jelent indokolatlan terhet Magyarország szociális ellátórendszerére. Azaz, a kilencven napot meg nem haladó tartózkodás az EGT-állampolgárok joga, ahhoz hatósági regisztrációra, vagy engedélyre nincsen szükség. Ezzel szemben a száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó tartózkodásra az az EGT-állampolgár jogosult, akinek a célja keresőtevékenység vagy tanulmányok folytatása, illetve aki a tartózkodása idejére rendelkezik megfelelő anyagi forrásokkal, hogy jelenléte ne hazánk szociális ellátórendszerét terhelje és biztosítási jogviszonnyal is rendelkezik [Szmtv. 6. § (1) bekezdés].

Ha az EGT-állampolgár teljesíti ezeket a feltételeket, úgy családtagja is jogosult tartózkodásra, azzal, hogy a tanulmányok folytatására tekintettel csak az EGT-állampolgár házastársa, valamint eltartott gyermeke jogosult a tartózkodásra.

A fentiek értelmezése során keresőtevékenységnek nemcsak a munkaviszony minősül, hanem valamennyi olyan önállóan végezhető tevékenység is, amelynek végzése ellenérték fejében történik, ha a magánszemély a jogszabályoknak megfelelően gondoskodik a társadalombiztosítási szolgáltatások fedezetéről (például egyéni vállalkozó).

Keresőtevékenységet folytató az a személy is, aki gazdasági társaság, szövetkezet vagy egyéb – jövedelemszerzési céllal létrejött – jogi személy tulajdonosaként, ügyvezetőjeként, vezetői, képviseleti vagy felügyeleti szerve (például felügyelőbizottság) tagjaként végzi tevékenységét [Szmtv. 2. § c) pont].

A törvényi fogalomban meghatározott személyeken kívül keresőtevékenység céljából tartózkodónak minősül az is, aki munkát keres. Az Európai Bíróság gyakorlatával összhangban a jogszabály nem határozza meg a munkakeresésre nyitva álló határidőt, erre vonatkozóan ugyanis az észszerűség elve az irányadó: addig, amíg a bizonyítottság és a munkavállalás esélye megalapozottan fennáll.

Az Szmtv. a fentiektől némileg eltérően szabályozza a magyar állampolgár családtagjának kilencven napot meghaladó tartózkodási jogosultságát. Elsősorban a keresőtevékenységet folytató magyar állampolgár családtagja jogosult tartózkodásra. Ugyancsak jogosult a tartózkodásra az, akire nézve a magyar állampolgár elegendő anyagi forrással rendelkezik, és társadalombiztosítási szolgáltatások igénybevételének fedezetéről is gondoskodnak.

A kiskorú magyar állampolgár fölött szülői felügyeleti joggal rendelkező személy részére – a kiskorúra tekintettel – akkor is engedélyezheti a hatóság a tartózkodást, ha nem felel meg a fentebb ismertetett feltételeknek (Szmtv. 7. §). Ebben az esetben azonban az engedélyezés mérlegelési jogkörbe tartozik.

Az állandó tartózkodás jogát az az EGT-állampolgár és családtagja, valamint az a személy kaphatja meg, aki az EGT-állampolgárra vagy magyar állampolgárra tekintettel fennmaradó tartózkodási joggal rendelkezik, ha öt éven át megszakítás nélkül, jogszerűen tartózkodott Magyarországon. Az állandó tartózkodás jogával rendelkező szülő Magyarországon született gyermekét ugyancsak megilleti az állandó tartózkodás joga.

Állandó tartózkodásra jogosult ezen túlmenően a magyar állampolgár családtagja, ha megszakítás nélkül legalább egy éve magyar állampolgárral családi életközösségben él; illetve a magyar állampolgár házastársa, feltéve, hogy a házasságot a kérelem benyújtását megelőzően legalább két éve megkötötték, és azóta életközösségük folyamatosan fennáll (Szmtv. 16. §).

A szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek magyarországi foglalkoztatásának szabályait a 355/2007. (XII. 23.) Korm. rendelet határozza meg. Az e joggal rendelkező személyek magyarországi foglalkoztatásához ugyan nincsen szükség engedélyre, de a foglalkoztató köteles a foglalkoztatás helye szerint illetékes, állami foglalkoztatási szervként eljáró fővárosi és megyei kormányhivatalnak bejelenteni a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy foglalkoztatását. A bejelentés személyazonosításra alkalmatlan módon történik és a foglalkoztatás kezdő időpontját legkésőbb a foglalkoztatás megkezdésének napján, a foglalkoztatás megszűnését legkésőbb az azt követő napon kell bejelenteni.

A bejelentésnek tartalmaznia kell a foglalkoztatottak számát, életkorát, iskolai végzettségét, állampolgárságát, munkakörének FEOR számát, a foglalkoztatási jogviszony formáját, hozzátartozó esetében a hozzátartozói jogállás megjelölését, a foglalkoztató statisztikai törzsszámát, továbbá arra vonatkozó adatot, hogy a foglalkoztatási jogviszony létrejött-e vagy megszűnt.

A fenti bejelentési kötelezettség nem terjed ki a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek magyarországi foglalkoztatására, ha e személyeket az EGT-államban letelepedett munkáltató szolgáltatásnyújtás keretében, kiküldetés, kirendelés vagy munkaerő-kölcsönzés keretében küldi magyarországi foglalkoztatóhoz.

Ennek értelmezése során kiküldetésnek nevezzük a más munkahelyen való munkavégzésre utasítást. Kiküldetésről akkor beszélhetünk, ha a kiküldött munkavállaló továbbra is az eredeti munkáltató utasítása és irányítása alatt marad, csupán munkáját végzi a szokásostól eltérő munkahelyen. Kirendelésen a másik munkáltatónál történő munkavégzést kell érteni. Míg kiküldetés esetén a munkáltatói jogkör gyakorlása nem változik, addig kirendelés esetén a munkavállaló ideiglenesen annak a munkáltatónak az irányítása, ellenőrzése alatt végez munkát, akihez kirendelték. A munkaerő-kölcsönzés az a tevékenység, amelynek keretében a kölcsönbeadó a vele kölcsönzés céljából munkaviszonyban álló munkavállalót ellenérték fejében munkavégzésre a kölcsönvevőnek ideiglenesen átengedi.

5. Harmadik országbeli állampolgárok

A Harmtv. alapján harmadik országbeli állampolgár az a nem magyar állampolgár (ideértve a hontalant is) külföldi, aki nem rendelkezik a szabad mozgás és tartózkodás közösségi jogával [Harmtv. 2. § a) pont]. A szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyekre akkor kell a Harmtv. rendelkezéseit alkalmazni, ha a nem uniós állampolgár, de a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező külföldi EK letelepedési engedély iránti kérelmet nyújt be, illetve ha a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló törvényben meghatározott tartózkodási jog megszűnését követően a harmadik országbeli állampolgár a Harmtv. szerinti tartózkodási jogcímet kíván kérelmezni [Harmtv. 1. § (5) bekezdés].

A harmadik országbeli állampolgár az első beutazástól számított száznyolcvan napon belül kilencven napot meg nem haladó, tervezett tartózkodás céljából a személyek határátlépésére irányadó szabályok közösségi kódexének (Schengeni határ-ellenőrzési kódex) létrehozásáról szóló, 2006. március 15-i 562/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben (a továbbiakban: Schengeni határ-ellenőrzési kódex) foglalt feltételek szerint utazhat be Magyarország területére.

Száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, tartózkodhat Magyarország területén, aki rendelkezik érvényes úti okmánnyal és megfelelő vízummal (tartózkodási, bevándorlás vagy letelepedési engedély), igazolja a tartózkodás célját, lakó- vagy szálláshellyel, valamint a tartózkodás idejére megfelelő anyagi forrással rendelkezik és teljesíti a jogszabályban meghatározott feltételeket [Harmtv. 13. § (1) bekezdés].

Száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó tartózkodásra jogosító vízum a tartózkodási engedély átvételére jogosító vízum, a szezonális munkavállalási vízum és a nemzeti vízum.

Az érvényes tartózkodási vízummal vagy nemzeti vízummal rendelkező harmadik országbeli állampolgár a vízumban foglalt tartózkodási idő lejártát követően Magyarország területén történő tartózkodásra tartózkodási engedéllyel jogosult.

A törvény meghatározza a letelepedett státusz megszerzésének szabályait is, amelyre több jogcímen is lehetőséget biztosít. Letelepedett az a harmadik országbeli állampolgár lehet, aki akár a Harmtv. hatálybalépése előtt letelepedési engedélyt, akár a törvény hatálya alatt ideiglenes, nemzeti vagy EK letelepedési engedélyt kapott.

A letelepedett – az ideiglenesen letelepedett kivételével – határozatlan időtartamú tartózkodásra jogosult, és valamennyi letelepedettet megilletik a tartózkodási engedéllyel rendelkezők külön jogszabályokban meghatározott jogosultságai. Azaz, ahol a továbbiakban a tartózkodási engedéllyel rendelkezők jogosultságairól beszélünk, azok a jogok – ellenkező utalásig – a letelepedetteket is megilletik.

A harmadik országbeli állampolgárok – ide nem értve az Flt. 2. § (2)–(3) bekezdésben felsorolt személyeket – főszabály szerint engedély alapján végezhetnek munkát Magyarországon. Az engedélyezés részletszabályait az Flt. 7. §-ához fűzött kommentár tartalmazza.

Kapcsolódó joggyakorlat

KGD2015. 62. Tartózkodási kártya nem adható, ha a kérelmező a családi kapcsolatot a tartózkodási jog megszerzése érdekében létesítette.

KGD2014. 44. Az idegenrendészeti hatóság a teljes hatályú apai elismerő nyilatkozatot, illetve az anyakönyvi kivonatot, mint hatósági bizonyítványt, bizonyítási eljárás keretében megdöntheti. Ez még önmagában a polgári-családjogi értelemben vett apai jogállást nem szünteti meg.

Fővárosi Törvényszék 15.K.30.904/2012/9. Új eljárásra kötelezés menekültkénti elismerés körében.

Fővárosi Törvényszék 15.K.31.608/2012/8. Oltalmazottkénti elismerés.

Fővárosi Bíróság 15.K.33.445/2009/19. Új eljárásra kötelezés az oltalmazotti elismerés és a visszaküldési tilalom vizsgálata körében.

Kapcsolódó európai uniós joggyakorlat

C-292/89. Antonissen-ügy – Nem ellentétes a munkavállalók szabad mozgására irányadó közösségi jog rendelkezéseivel, ha valamely tagállam jogszabályai elrendelik, hogy egy másik tagállam olyan állampolgára, aki az első államba munkahely keresése céljából lépett be, ezen állam területének elhagyására kötelezhető (fellebbezéstől függően), ha hat hónap elteltével nem talált munkahelyet, kivéve, ha az érintett személy bizonyítja, hogy folytatja a munkahely keresést és valódi esélye van az alkalmazásra.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2007. évi LXXX. törvény a menedékjogról

2007. évi II. törvény a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról

2007. évi I. törvény a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról

355/2007. (XII. 23.) Korm. rendelet a Magyar Köztársaság által a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek tekintetében alkalmazott, a munkaerő szabad áramlásával összefüggő átmeneti szabályokról

3. § (1) A törvényben meghatározott célok megvalósulását állami foglalkoztatási szerv segíti elő.

(2)

(3)

(4) Az állami foglalkoztatási szerv tevékenységét humánszolgáltatásként, a munkanélküliség lélektani és társadalmi összefüggéseinek figyelembevételével végzi.

(5) Az állami foglalkoztatási szerv a tevékenysége során együttműködik az EGT tagállamainak foglalkoztatási szolgálataival, valamint az Európai Koordinációs Hivatallal.

1. A szervezetrendszer felépítése

Az Flt. alapján igényelhető foglalkoztatási támogatásokkal és az álláskeresőknek folyósítható ellátásokkal kapcsolatos feladatokat országos lefedettséggel rendelkező szervezet látja el.

A törvényben meghatározott feladatok ellátására kijelölt szervet – az Flt. 47. § (1) bekezdésben szereplő felhatalmazás alapján – a Kormány határozza meg. Az állami foglalkoztatási szerv, a munkavédelmi és munkaügyi hatóság kijelöléséről, valamint e szervek hatósági és más feladatainak ellátásáról szóló 320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet [a továbbiakban: 320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet] értelmében ez a következőkben leírtak szerint alakul.

A Kormány első fokon eljáró állami foglalkoztatási szervként a foglalkoztatáspolitikáért felelős minisztert (2015. évben a nemzetgazdasági miniszter, a továbbiakban: miniszter), a fővárosi és megyei kormányhivatalt (a továbbiakban: kormányhivatal), a fővárosi és megyei kormányhivatal járási (fővárosi kerületi) hivatalát (a továbbiakban: járási hivatal) jelöli ki. Ha kormányrendelet másként nem rendelkezik, az állami foglalkoztatási szerv hatáskörébe tartozó közigazgatási hatósági ügyekben első fokon a járási hivatal jár el. A másodfokon eljáró állami foglalkoztatási szervként a miniszter, valamint a kormányhivatal került kijelölésre.

A Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat szervezetrendszere – munkaerő-piaci feladataik ellátása során végzett tevékenységük tekintetében – a miniszter által vezetett minisztériumból, a fővárosi és megyei kormányhivatal foglalkoztatási, munkaerő-piaci feladatokat ellátó szervezeti egységéből, valamint a fővárosi és megyei kormányhivatal járási hivatalának foglalkoztatási, munkaerő-piaci feladatokat ellátó szervezeti egységeiből áll. Az állami foglalkoztatási szerv azon feladataira, amelyre kormányrendelet más szervet nem jelölt ki, a Kormány a kormányhivatalt jelölte ki [320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet 1. §].

A struktúrát tovább árnyalja, hogy a kormányhivatal, valamint a járási hivatal állami közfoglalkoztatási feladatköreinek gyakorlásával összefüggésben – ideértve a Nemzeti Foglalkoztatási Alap (a továbbiakban: NFA) közfoglalkoztatási előirányzatának működtetését – az irányítási hatásköröket, valamint a törvényességi, szakszerűségi és hatékonysági ellenőrzési hatásköröket a közfoglalkoztatásért felelős miniszter (2015. évben a belügyminiszter) gyakorolja [320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet 3. § (2) bekezdés].

2. A kormányhivatal feladat- és hatásköre

Az állami foglalkoztatási szervként eljáró kormányhivatal – egyebek mellet – szakmailag irányítja és ellenőrzi a járási hivatal tevékenységét, ellátja az NFA pénzeszközeinek működtetésével kapcsolatos feladatokat, dönt az NFA foglalkoztatási alaprészének és a közfoglalkoztatási támogatások előirányzat-decentralizált kerete felhasználásáról.

Ugyancsak a kormányhivatal működteti az álláskeresők ellátási rendszerét, az álláskeresők részére saját hatáskörben nyújtott támogatások rendszerét, és gondoskodik a járási hivatal támogatási rendszerének szakmai működtetéséről, nyilvántartja a csoportos létszámleépítésre vonatkozó bejelentéseket, ellátja az európai uniós források felhasználásával kapcsolatos szakmai és pénzügyi feladatokat. A harmadik országbeli állampolgárok magyarországi foglalkoztatásának engedélyezése során az illetékes kormányhivatal fogadja be a foglalkoztatók által benyújtott munkaerőigényeket.

Főszabály szerint a kormányhivatal bírálja el másodfokon a járási hivatal által hozott határozatok ellen benyújtott fellebbezéseket.

A kormányhivatal közfoglalkoztatási feladatai körében – egyéb feladatai mellett – szakmailag irányítja és ellenőrzi a járási hivatal közfoglalkoztatással kapcsolatos tevékenységét, dönt az NFA közfoglalkoztatási támogatások előirányzat-decentralizált keretének felhasználásáról és ellátja a pénzeszközök visszakövetelésével kapcsolatos pénzügyi feladatokat.

E feladatkörében eljárva hatósági jogkört is gyakorol, amelynek keretében hatósági szerződést köt a közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokra vonatkozóan, ellenőrzi az általa vagy a járási hivatal által kötött hatósági szerződésben foglaltak teljesítését. Az általa kötött hatósági szerződések tekintetében ellátja a pénzeszközök visszakövetelésével kapcsolatos hatósági feladatokat, és elbírálja a járási hivatal által – a közfoglalkoztatási feladataival összefüggésben – hozott határozatok és önállóan megfellebbezhető végzések ellen benyújtott fellebbezéseket.

A kormányhivatal látja el a magán-munkaközvetítési tevékenység tekintetében a szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános szabályairól szóló 2009. évi LXXVI. törvény szerinti szolgáltatás felügyeletét.

A kormányhivatal első fokú hatósági jogkört gyakorol

„a) a munkaerő-piaci program kidolgozásának, megvalósításának megállapításával,

b) a munkaerő-piaci szolgáltatást nyújtók részére támogatás megállapításával,

c) egyes kormányrendeletek által hatáskörébe utalt foglalkoztatást elősegítő támogatás megállapításával,

d) a hatáskörébe tartozó ügyekben (ideértve a pályázati eljárás alapján nyújtott munkahelyteremtő támogatással kapcsolatos ügyeket is) a pénzeszközök visszakövetelésével,

e) a miniszter által pályázati eljárás alapján nyújtott munkahelyteremtő támogatással kapcsolatos ügyekben a miniszter által vezetett minisztérium megbízásából, a hatósági szerződés megkötésével,

f) a bérgarancia támogatással,

g) a nem összevont kérelmezési eljárás alapján kiadott tartózkodásra jogosító engedélyt kérelmező harmadik országbeli állampolgár magyarországi foglalkoztatásához szükséges munkavállalási engedély, valamint az idegenrendészeti hatóság által a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló törvényben meghatározott összevont kérelmezési eljárás alapján kiadott tartózkodási engedélyhez szükséges szakhatósági állásfoglalás kiadásával,

h) a rendbírsággal,

i) a kormányhivatal hatáskörébe utalt nyilvántartásba vétellel (például munkaerő-közvetítők és munkaerő-kölcsönzők nyilvántartása), valamint

j) az álláskeresők vállalkozóvá válását elősegítő támogatás tőkejuttatás részével kapcsolatos ügyekben” [320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet 10. §].

A kormányhivatal hatósági jogkörét más szervre – például a járási hivatalra – nem ruházhatja át, a jogszabályban foglalt kérdésekben magának kell eljárnia. A kormányhivatal által hozott határozatokkal és önállóan megfellebbezhető végzésekkel szembeni fellebbezéseket – hatáskörtől függően – a foglalkoztatáspolitikáért, illetve a közfoglalkoztatásért felelős miniszter bírálja el.

3. A járási hivatal feladat- és hatásköre

Az állami foglalkoztatási szerv hatáskörében eljáró járási hivatal – egyebek között – ellátja az álláskeresők nyilvántartásba vételével, valamint az álláskeresési járadékkal, álláskeresési segéllyel kapcsolatos feladatokat, közreműködik a munkaerő-piaci szolgáltatások szervezésében és bonyolításában, munkaközvetítést végez és fogadja a munkaerőigényeket, feladatai ellátásával kapcsolatban ügyfélszolgálati tevékenységet végez.

A fővárosi illetékességi területtel rendelkező járási hivatalok kivételével nyilvántartja azon munkaadók csoportos létszámleépítésre vonatkozó bejelentéseit, amelyek csoportos létszámcsökkentéssel érintett székhelye vagy telephelye a járási hivatal illetékességi területén van.

A járási hivatal közfoglalkoztatási feladatai körében közreműködik a közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó képzések szervezésében és bonyolításában, munkaközvetítést végez, és fogadja a közfoglalkoztatási munkaerőigényekre vonatkozó bejelentéseket, és ügyfélszolgálati tevékenységet végez.

A járási hivatal elsőfokú hatósági jogkört gyakorol, amelynek keretében

a) hatósági szerződést köt a hatáskörébe tartozó közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokra vonatkozóan,

b) ellenőrzi az általa kötött hatósági szerződésben foglaltak teljesítését,

c) ellenőrzi a közfoglalkoztatási szerződésben foglalt munkavégzési kötelezettség szerződésszerű teljesítését,

d) ellenőrzi a hatáskörébe tartozó közfoglalkoztatási támogatás nyújtására irányuló kérelem megalapozottságát és a kérelemben foglalt adatok valódiságát,

e) az általa kötött hatósági szerződések tekintetében ellátja a pénzeszközök visszakövetelésével kapcsolatos hatósági feladatokat,

f) dönt a közfoglalkoztatásból történő kizárásról,

g) feltárja a közfoglalkoztatási munkalehetőségeket,

h) szervezi a közfoglalkoztatást [320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet 11. §].

A járási hivatal, hasonlóan a kormányhivatalhoz, hatósági jogkörét más szervre nem ruházhatja át, az általa hozott határozatokkal és önállóan megfellebbezhető végzésekkel szembeni fellebbezéseket a kormányhivatal bírálja el.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2010. évi CXXVI. törvény a fővárosi és megyei kormányhivatalokról, valamint a fővárosi és megyei kormányhivatalok kialakításával és a területi integrációval összefüggő törvénymódosításokról

320/2014. (XII. 13.) Korm. rendelet az állami foglalkoztatási szerv, a munkavédelmi és munkaügyi hatóság kijelöléséről, valamint e szervek hatósági és más feladatainak ellátásáról

152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.