Sipos Attila

Nemzetközi légijog

Szabályok három dimenzióban

Wolters Kluwer • Budapest, 2015

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2015

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Fehér Nóra

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: Aszalós Dániel

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Fedél: Wolters Kluwer Kft.

ISBN 978 963 295 530 8

Termékkód: YEB1623

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerző:

Sipos Attila

Lektor:

Prof. Kardos Gábor

Illusztrátor:

Énekes János

Kézirat lezárva:

2015. november 5.

A kiadvány megjelenését a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium támogatta.

A borítón rádiónavigációs útvonaltérkép-szelvény és rajta egy léginavigációs számító tárcsa látható. A léginavigációs számító tárcsa a repülés hőskorának egyik jelképe, amely a számítógépek elterjedése előtt a repülés szinte minden paraméterének a meghatározására és kiszámítására szolgált.

© Sipos Attila, Budapest, 2015

© Énekes János, Budapest, 2015

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2015

Lektori előszó

A nemzetközi jog – amely egykor igen távol állt a mindennapi élettől – napjainkra a hétköznapok része lett. Ennek a folyamatnak az egyik kiváló példája a nemzetközi légijog térhódítása, amely a polgári repülés, ezen belül a személy- és áruszállítás elképesztő mértékű fejlődése miatt vált egyre jelentősebbé és ismertté.

Sipos Attila munkája a nemzetközi légijog legfontosabb szabályait, elsősorban a chicagói és a montreali egyezmények rendelkezéseit dolgozza fel. Egy nemzetközi szerződés nem csupán a kor lenyomata, a nemzetközi kapcsolatok minőségét tükröző dokumentum, de – mint cseppben a tenger –, hűen tükrözi a nemzetközi közösség életének és a nemzetközi jog egészének problémakörét is. Jól bizonyítja ezt Sipos Attila könyve. A szerző az államközi jogi normák elemzését összekapcsolja a mögöttük álló nemzetközi realitásokkal, és különös figyelmet szentel a nemzetközi közjogi, valamint a magánjogi szabályok világos magyarázatának, mindezt anélkül, hogy a legkisebb engedményt is tenné az elemzés mélységét illetően.

A szerző olyan magasan képzett, nemzetközileg ismert gyakorlati szakember, aki az egyetemi oktatásban is feladatot vállal. Külön öröm számomra, hogy ezt az ELTE Nemzetközi Jogi Tanszéke oktatási programjában teszi.

A munka, amely igen széles körben támaszkodik az elsődleges forrásokra – a nemzetközi egyezményekre, a bírói döntésekre és a nemzetközi szervezetek határozataira –, biztos kézzel vezeti az olvasót a nemzetközi polgári repülés jogi és szabályozói világában. A szerző jól hasznosítja kivételes ismereteit a légiközlekedési iparág, az ENSZ Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet (ICAO) és a légügyi diplomácia világát illetően. A könyv olvasása arra készteti az olvasót, hogy a szerzővel együtt gondolja végig a dilemmákat, alakítsa ki álláspontját, nem csupán a mindig új fénytörésbe kerülő alapkérdéseket, hanem a gyakorlati problémákat illetően is. Ezért ajánlom nem csupán az elméleti, hanem a gyakorlati jogász olvasók, az érdeklődő egyetemi hallgatók, továbbá a repüléssel foglalkozó szakemberek szélesebb közösségének a figyelmébe.

Budapest, 2015. november

Kardos Gábor

egyetemi tanár

ELTE-ÁJK Nemzetközi Jogi Tanszék

Szerzői előszó

A könyvben a nemzetközi légijog két legfontosabb alapszerződését: a nemzetközi polgári repülésről szóló Chicagói Egyezményt (1944) és a nemzetközi légifuvarozásra vonatkozó egyes jogszabályok egységesítéséről szóló Montreali Egyezményt (1999), valamint a jelentősebb nemzetközi légijogi egyezményeket dolgozom fel. A közjogi viszonyokat szabályozó Chicagói Egyezmény hatálybalépése óta lényegi pontban mindössze kétszer módosult, míg a magánjogi viszonyokat szabályozó Montreali Egyezmény érdemi pontban egyáltalán nem, ezért a könyvben feltárt összefüggések, jogi megoldások évtizedek múlva is szolgálják majd az olvasót, mert az idő múlásával sem válnak elavulttá.

A könyv megírásával legfőbb célom, hogy a nemzetközi jog egyik legizgalmasabb területét, a légijogot a repülés iránt érdeklődő emberekkel megismertessem, a repülés területén dolgozó szakemberek mindennapi munkáját segítsem, valamint a nemzetközi jogászok tudását gyarapítsam, látókörük szélesítéséhez hozzájáruljak. A könyv egyben tisztelgés a légiközlekedés, az aviatika elméleti és gyakorlati szakemberei előtt, akik kitartásukkal, áldozatos munkájukkal szakértelmük javát és olykor életüket adva lehetővé tették az emberiség számára a levegő meghódítását.

Köszönöm mindazoknak, akik a könyvet átolvasták, főbb részeihez értékes javaslatokat fűztek, és ezzel emelték a mű szakmai színvonalát.

A Chicagói Egyezményt feldolgozó részben különösen Gyárfás Enikő, Mudra István, Tormási Péter, Szeness László és Moys Péter légiközlekedési szakembereknek.

A Montreali Egyezményt bemutató részben Arnold Kinga, Dávid Katalin és Páter Sebestyén légijogászoknak. Ötleteik, hasznos tanácsaik hozzájárultak ahhoz, hogy a könyvben a jogtudomány mellett a repülés izgalmas világa a középpontban maradjon és főszerepet kapjon.

Az ELTE Nemzetközi Jogi Tanszékének oktatói végigkísérték alkotói munkámat és értékes instrukciókkal segítették annak kiteljesítését. Külön köszönöm Kardos Gábor egyetemi tanárnak a kereken egy éven át tartó közös munkát, amelynek eredményeként olvasmányos és korszerű alkotás kerül az olvasó kezébe. Értékes gondolatai kivételes megoldásokra sarkaltak, és a légijog hazai szakirodalmát gazdagítva új irányt mutattak.

A könyv keretei között szeretnék megemlékezni Gál Gyula (1926–2012) nemzetközileg elismert világűrjogászról, kiváló tanáromról, aki végrendeletében személyemre hagyta a több mint ötven év alatt összegyűjtött légi- és világűrjogi könyvtárát, amelynek köszönhetően az alkotói munka során rendkívül átfogó nemzetközi jogi szakirodalom állt rendelkezésemre.

Budapest, 2015. december

Szerző

A nemzetközi polgári repülés szabályozása

A légiközlekedés az emberi közlekedés minden elképzelést felülmúló legfiatalabb generációja. Olyan szenvedéllyel és izgalmakkal teli világ, amelyben az emberiség valóra váltotta az egyik legnagyobb álmát és meghódította a harmadik dimenziót, a magasságot. A repülés rendkívül nagy erőfeszítések és áldozatok árán lett mindenki számára elérhető valóság. Ebben a valóságban a légiközlekedés már nem egy szűk réteg privilégiuma, hanem része valamennyiünk életének, hétköznapjainak.

A légiközlekedés tömegközlekedés.

Bár a repülés korántsem rendelkezik olyan hagyományokkal, mint a hajózás vagy a vasúti közlekedés, mégis a közlekedési alágazatok közül a repülés hivatott leginkább a világ bármely pontjára utasokat, árut, valamint postát gyorsan és biztonságosan szállítani, nagy távolságokat áthidalni, ezzel számottevő hatást gyakorolni a kontinensek, régiók és az országok gazdasági, társadalmi, kulturális és környezeti fejlődésére. Szerte a világon évente több mint hárommilliárd ember választja a légiközlekedést. A nagy és növekvő számú utazóközönség szállítását közel 26 000 légijárművel 1400 légitársaság bonyolítja. Az utasok és az áruk célba juttatásához a légitársaságok a világ 4000 repülőterének és 173 légiforgalmi szolgáltatójának a valamelyikét használják. A légiközlekedési iparág a világ GDP-jének a 3,4%-át termeli meg, amely éves szinten 2400 milliárd dollárra becsült gazdasági potenciált jelent, így nem vitás, hogy a polgári repülésnek a globális világban betöltött szerepe rendkívüli jelentőséggel bír.1

Ennek megfelelően az államok sokféle módon támogatják a repülést, ezzel is elősegítve a nemzetgazdaság fejlődését, a hazai termelékenység növekedését és a nemzetközi kereskedelem bővülését. A légiközlekedésben a politikai érdekérvényesítésnek és nemzetgazdaságok védelemének, ezért meghatározó szerepe van. Az államok protekcionista piacaik védelmére irányuló törekvése főként az elmúlt évtizedek liberalizációs erőfeszítéseinek köszönhetően – a légiközlekedés kereskedelmi és piaci lehetőségeinek a megerősödésével – számottevően csökkent, de ez nem jelentette a teljes állami kivonulást a szektorból, mert az államok a szabályozói rendszereken, a versenyhivatalokon és a légügyi hatóságokon keresztül továbbra is erős befolyással bírnak az iparág fejlődésére. A repülés modern hatalmi harctérré vált, amelyben a kereskedelmi és a politikai érdekek egymás közötti viszonyrendszere alapjaiban határozza meg az iparág jövőjét.

Gróf Széchenyi István (1791–1860) szerint a gazdaság fő mozgatórugója a hitel, de híressé vált gondolatát később a közlekedéssel bővítette ki.2 Ha a közlekedési ügyek rendezésében az ország „anyagi felvirágzásának talpköveit akarjuk letenni, akkor ne felejtsük, hogy ezáltal egyszersmind viszonyaink egész épületét érintjük, nincs köz- és magángazdaságunknak ága, mely általa ne illetnék”.3 Egy ország vagy régió anyagi felvirágzásában a közlekedés valóban kulcsszerepet játszik, és erre kiváló példa a légiközlekedési iparág, amely igen rövid idő alatt lett a világgazdaság és a nemzetközi kereskedelem fejlődésének egyik legfontosabb motorja és egyben szimbóluma.

A világkereskedelem teljes áruszállításából a légiközlekedési szektor évente közel 50 millió tonna árut fuvaroz. Ha ezt a nagyságú áruszállítmányt annak pénzügyi értéke alapján számoljuk, akkor ez az összeg a világ teljes áruszállításának közel 40 százalékát teszi ki. Ha azonban pusztán súly alapján számítjuk, akkor ez a mutató alig 1 százalék. A számokból az következik, hogy a nagyobb értékű vagy a gyorsan romló, de kisebb tömegű árukat repülőgéppel éri meg a leginkább szállítani. A fuvarozási szolgáltatásba fektetett munka és energia a szállított tárgyak árába beépül, így minden egyes áru fogyasztói ára tartalmazza a szállítási költségeket, amely átlagban közel 30–40 százalékos anyagi többletterhet jelent.

A polgári repülésnek – az áruszállítás mellett – a turizmusban betöltött szerepe ugyancsak kiemelkedő. A világ állandóan növekvő számú turistájának már több mint fele az utazása során a légiközlekedést választja. A turizmus globális üzlet, a nemzetközi kereskedelem egyik legnagyobb szelete, és legalább akkora jelentőséggel bír, mint önmagában az olajüzlet, a gyógyszeripar vagy akár az élelmiszeripar. A repülés fejlődése látványos és megállíthatatlan, szerepét jól mutatja, hogy a modern technika előállításával és felhasználásával a jövőért áll versenyben, a kereskedelmi és piaci terjeszkedéssel pedig az egész világot hódítja meg.

1. ábra: A nemzetközi menetrendszerű légiforgalom fizető utasainak repült kilométerei

Forrás: ICAO – Facts and Figures

Az ábra szemléletesen mutatja a nemzetközi menetrendszerű polgári légiforgalomban a fizető utasok repült kilométereinek (Revenue Passenger Kilometers – RPK) töretlen növekedését, minden nemzetközi konfliktus és világválság ellenére. Az előrejelzések szerint ráadásul a Föld népessége a jelenlegi 7 milliárd főről 2050-re megközelítőleg 10 milliárd főre növekszik,4 amely egyben a potenciális utazóközönség számának a bővülését is jelenti.

A globális világban versenyezni a modern polgári repülés adta előnyök és lehetőségek kiaknázása nélkül ma már nem lehet. Az előnyök közül kiemelkedik, hogy a légiközlekedés a leggyorsabb és a legbiztonságosabb közlekedési forma a világon.5 Nagy távolságoknál – a Föld bármely pontjára – a legrövidebb szállítási idővel kétségtelenül a repülés rendelkezik. A modern ember ezért él a repülés adta lehetőségekkel, és a távolságot már nem kilométerben vagy mérföldben méri, hanem időben számolja. A gyorsaság mellett kiemelkedően fontos tényező még a légiközlekedés biztonsága. A nemzetközi polgári repülés baleseteiben elhunyt személyek száma éves szinten jóval ezer fő alatt van. A repülés kockázata a repülőgép típusától és az üzemeltető vállalat sajátosságaitól függően nem haladja meg a 10-7 és a 10-9 elemi kockázati értékeket.6 A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy egy Budapest–London repülőút kockázata 20-szor, 40-szer kisebb, mint a forgalomtól függően kijutni a városközpontból a nemzetközi repülőtérre. Más megközelítésben húsz éven keresztül kellene naponta ide-oda repülnie az embernek ahhoz, hogy egyáltalán egyszázalékos esélye legyen halálos kimenetelű légiközlekedési balesetre. Kockázatszámítások szerint ez az esély autóval hét év, motorbiciklivel pedig fél év alatt lenne valószínű.7

A modern repülés az infrastruktúra és az erőforrások egyik leghatékonyabb használója, mindamellett környezetkímélő közlekedési forma. Gondoljunk a repülőterek futópályájának és infrastruktúrájának kis helyigényére, szemben az autópályák építéséhez szükséges óriási területekre, azok drága átrendezésére, vagy arra, hogy egy autópálya-szakasz árából már modern repülőteret lehet építeni.8 A repülés jövője a gazdaságos és környezetbarát új technológiák fejlődésében van. Az új repülőgépek hajtóművei csak az előttünk álló évtizedben 25%-kal kevesebb üzemanyagot fogyasztanak, és sokkal halkabban üzemelnek majd. A 60-70-es évektől számítva a polgári repülésben legalább 75%-os zajcsökkentés valósult meg a hajtóműgyártók és a Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet (International Civil Aviation Organization – ICAO) jóvoltából. Óriási fejlődés ez, még ha a repülőtér környékén élők korántsem érzik mindig így. A Föld klímaváltozásához a légiközlekedés jelenleg mindössze 2%-kal, 2050-re 3%-kal járul majd hozzá. (Mivel a többi ágazat környezetszennyezése nagyobb iramban növekszik, mint a légiközlekedésé, ezért nem érzékelhető annyira, hogy a repülésnek környezetre gyakorolt 2%-os szennyező hatása valójában évről évre emelkedik.)9 A légiközlekedési iparág kiemelt stratégiai célja, hogy vezető szerepet töltsön be a környezetünk megvédésében.

A Nemzetközi Légiszállítási Szövetség (International Air Transport Association – IATA) például a legkárosabb üvegházhatású gáz, a szén-dioxid (CO2) kibocsátása tekintetében 2050-re a zéró szennyezés10 elérését tűzte ki zászlajára.

A légiközlekedés az egyik leghatékonyabb értékteremtő tevékenység, mert 3-4-szer magasabb értékben állít elő terméket, mint más szektorokban dolgozók.11 Erre a mutatóra magyarázat az iparág óriási tőkeigénye, a szakmai tudás magas fokú integrálása és a csúcstechnológiával felszerelt fejlesztési bázisoknak a fejlett országokban megvalósuló koncentrációja. A modern technológia megalkotása és használata egyben rendkívüli tudást, szervezést és magasan képzett szakembereknek az összetett nemzetközi munkamegosztását igényli. Gondoljunk csak arra, hogy egy szélestörzsű utasszállító repülőgép felszállásához és biztonságos megérkezéséhez milyen nagyszámú szakembergárda (hatósági személyek, műszakiak, földi kiszolgálók, irányítók, személyzet stb.) összehangolt csapatmunkájára van szükség.

A légiközlekedés egyértelműen a csúcstechnológia éllovasa: a legmodernebb rendszereket használja és általa forradalmian új eszközök jelennek meg. A Wright testvérektől (1903) a Concorde (1969) szuperszonikus repülőgépig majd a SpaceShipOne (2004) űreszközig megtett út hihetetlen fejlődés eredménye. Vajon mi valósul meg ezután, ebben az állandóan megújuló világban, ahol az ember 2004-ben már több tranzisztort gyártott (ráadásul olcsóbban), mint ahány rizsszemet termelt,12 ahol a mérnökök már a sugárhajtású korszak utáni világot tervezik és az emberi civilizáció hamarosan megalapítja a világűrben második „otthonát”. Egy napon biztosan megvalósul a személyes légiszállítási rendszer, amelyben az intelligens autópályák analógiájára a könnyen és egyszerűen vezethető repülőeszközök egy gombnyomásra viszik haza az utasaikat. A forradalmian új technológiák hamarosan a világűrbe repítik az utazókat és a London–New York útvonal teljesítése sem lesz több, mint fél óra. Bármi is történjen, az emberiség és a civilizáció jövőjében a repülés mindig kulcsszerepet fog játszani.

A légiközlekedés az egyik legjobban és legszigorúbban szabályozott iparág. A légiközlekedés kiváló repülésbiztonsági mutatóit nemcsak a technika rohamos fejlődésének, hanem a rendkívül szigorú és mindent átfogó szabályoknak és azok betartásának köszönheti. A légijog nemzetközi szabályai valamint a nemzeti jog közjogi és magánjogi normái szervesen illeszkednek egymáshoz, ezért a nemzetközi jogforrások csakis a nemzeti szabályokkal együtt tudnak hatást gyakorolni az iparág egységes követelményrendszerének a fejlődésére. Ez a komplex szabályrendszer nemcsak a légiközlekedési iparág szereplőinek a tevékenységét meghatározó kötelezettségeket állapít meg, hanem a jogtudomány művelői számára a nemzetközi jog mélyebb megismerésének a lehetőségét is magában hordozza. A nemzetközi jog olyan tudományág (diszciplína), amelynek ismerete nélkül nem lehet eligazodni a globális világ szabályozói rendszerében. A nemzetközi jog átfogó ismerete elengedhetetlen az állandóan változó világ megértésében, mert a megszerzett jogi tudás nemzetközi használatát és a szakmai tapasztalatok régiókon, vagy akár az egész világon átívelő gyakorlását, egyszóval a jogi szakismeret nemzetközi szinten történő konvertálhatóságát ez teszi lehetővé. A nemzetközi légijog pedig különleges tudást tartogat a jogászok számára, és közelebb vezet egy régi igazsághoz: „a jogásznak mindent kell tudnia, és még valamit!”13

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.