Várnay Ernő – Papp Mónika

Az Európai Unió joga

Wolters Kluwer • Budapest, 2016

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2016

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Fehér Nóra

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: dr. Frank Zita

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: Korrinfo Kft.

ISBN 978 963 295 526 1

Termékkód: YEB1590

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wk.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában

(fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

A mű Várnay Ernő – Papp Mónika: Az Európai Unió joga (2010) harmadik kiadásának alapján készült.

Szerzők:

dr. Várnay Ernő – Debreceni Egyetem, Állam- és Jogtudományi Kar (I–XI. fejezet)

dr. Papp Mónika – Eötvös Loránd Tudományegyetem, Állam- és Jogtudományi Kar, MTA Társadalomtudományi Kutatóintézet (XII., XIII. fejezet)

Kézirat lezárva:

2015. szeptember

A XII–XIII. fejezet megírását támogatta az MTA TK Lendület-HPOPs program és az OTKA (K 109414).

Negyedik, átdolgozott kiadás

© dr. Várnay Ernő, dr. Papp Mónika, 2016

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2016

Előszó

A jelen munka – immáron negyedik kiadása – arra tesz kísérletet, hogy bevezesse az olvasót az Európai Unió jogi-intézményi viszonyainak tanulmányozásába. Elsősorban a magyar egyetemi képzés igényeire voltunk figyelemmel, de bebizonyosodott, hogy gyakorló jogászok, más érdeklődők is találhatnak a kötetben hasznosítható ismereteket.

Bár a szerzők és a kiadó is szívesen látnák egyetemi hallgatók kezében a könyvet, a munka több helyütt a tudományos diskurzusra is tekint, néhol részt kérve abban.

A könyvnek sem tárgyköre, sem módszere nem egyedi, sőt inkább azt lehetne mondani, hogy széles körben használt tankönyvek, kézikönyvek példáját igyekeztünk követni.1 Ennek megfelelően az integrációs szervezet intézményi-jogi szempontú fejlődésének bemutatása után az institucionális jog, majd az úgynevezett anyagi jog általánosan tárgyalt nagy témakörei – a belső piac joga és a széles értelemben vett versenyjog – következnek. Az előző kiadásokban szereplő néhány közös politikát tárgyaló fejezeteket elhagytuk. Ennek oka, hogy e politikákat részletesen, alaposan megbízható magyar nyelven megjelent munkák tárgyalják.2

A kifejtés során törekedtünk alapvető jogi szövegek – mindenekelőtt az Unió alapszerződései és az Európai Unió Bírósága ítéletei – meglehetősen kiterjedt beemelésére. Ezek hol a mondanivaló kifejtésére, hol illusztrációként szolgálnak. Az illusztrálás azt a szándékot is mutatja, hogy szeretnénk ennek a jognak az „életét” is érzékelhetővé tenni. Ennek érdekében statisztikákat, példákat, hivatalos dokumentumokat is felvettünk. Sok helyütt az egyes megnevezések mellett közöljük az angol, illetve francia megfelelőket. Az Unió mindennapi életében és talán a tudományos feldolgozásokban is legkiterjedtebben használt nyelvekről van szó. Az egyes témaköröknél feltüntetett irodalmi hivatkozások – amelyek többnyire a legismertebb könyvek, tanulmányok körére szorítkoznak – egyrészt a forrásokat ismertetik, másrészt mélyebb ismeretek megszerzéséhez mutatnak utat. Az angol és francia nyelvű munkák mellett természetesen az egyre gazdagabb magyar nyelvű szakirodalomból is merítettünk.

A jelen kiadás határozott törekvése lehetőség szerint teret juttatni a magyar vonatkozásoknak. Ebben az irányban talán ez a feldolgozás megy el a legmesszebbre. Bő tíz évvel Magyarországnak az Európai Unióhoz történt csatlakozása után alappal mondható, hogy az uniós jog az ország jogéletének érzékelhető része, a jogalkotók és számos vonatkozásban a joggal élők számára is fontos joganyag. Ez a jog nemcsak érvényesülést követel magának hazánkban, hanem létrejöttében is szerepet kaptunk.

Rövidítések jegyzéke

AB

Alkotmánybíróság (magyar)

BCE

Banque centrale européenne (→EKB)

CFSP

Common Foreign and Security Policy (→KKBP)

Coreper

Comité des représentants permanents (Állandó Képviselők Bizottsága)

CPE

Coopération politique européenne

DG

Directorate General, direction générale

EB

Európai Bíróság

EBB

Európai Beruházási Bank (→EIB)

EBHT

Európai Bírósági Határozatok Tára

ECB

European Central Bank (→EKB)

ECOFIN

gazdasági és pénzügyminiszterekből álló Tanács

ECOSOC

Economic and Social Committee – Gazdasági és Szociális Bizottság

ECR

European Court Report

EEO

Egységes Európai Okmány (→SEA)

EFTA

European Free Trade Association

EGK

Európai Gazdasági Közösség

EGFB

Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (→ECOSOC)

EGT

Európai Gazdasági Térség

EIB

European Investment Bank (→EBB)

EK

Európai Közösség

EKB

Európai Központi Bank (→ECB)

EKTB

Európai Koordinációs Tárcaközi Bizottság

EMU

Economic and Monetary Union (→GMU)

ENSz

Egyesült Nemzetek Szervezete

EP

Európai Parlament

EPC

European Political Coopération

ERKT

Európai Rendszerkockázati Testület

ERM

Exchange Rate Mechanism

ESCB

European System of Central Banks (→KBER)

EF

Eljárási szabályok

ESZAK

Európai Szén- és Acélközösség

EU

Európai Unió

EUHL

az Európai Unió Hivatalos Lapja (→HL)

EUSz

az Európai Unióról szóló szerződés

EUMSz

az Európai Unió működéséről szóló szerződés

Eurogroupe

az euró övezetben részt vevő tagállamok gazdasági és pénzügyminisztereinek informális összejövetele

EÜB

Európai Ügyek Bizottsága

FMI

Fonds Monétaire International

GATS

General Agreement on Trade in Services

GATT

General Agreement on Tariffs and Trade

GBER

az állami támogatások általános csoportmentesítő rendelete [A Bizottság 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK rendelete a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról]

GVH

Gazdasági Versenyhivatal

GMU

Gazdasági és Monetáris Unió

GNP

Gross National Product

GSP

General System of Preferences

HL

az Európai Unió Hivatalos Lapja

IMF

International Monetary Fund

ISPA

Instrument for Structural Policies for Pre-accession

JAI

Coopération dans le domaine de la justice et des affaires intérieures (→JHA)

JHA

Justice and Home Affairs (→JAI)

KBER

Központi Bankok Európai Rendszere

KGST

Kölcsönös Gazdasági Segítség Tanácsa

KKBP

Közös Kül- és Biztonságpolitika (→CFSP)

Kkv

Kis- és középvállalkozás

KT

Közszolgálati Törvényszék

NATO

North Atlantic Treaty Organisation

NYEU

Nyugat-Európai Unió (→WEU)

OECD

Organisation for Economic Co-operation and Development

OEEC

Organisation for European Economic Co-operation

OJ

Official Journal of the European Communities

PESC

politique extérieur et de sécurité commune (→KKBP)

PFER

Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszere

PHARE

Pologne, Hongie, aide à la reconstruction économique

Rec.

Receuil de le jurisprudence (→EBHT)

SEA

Single European Act (→EEO)

SEBC

Système européen des banques centrales (→KBER)

SGCI

Secrétariat général du Comité Interministériel pour les questions de coopération économique européenne

SAPARD

Community support for pre-accession measures for agriculture and rural development

TKB

tagállami központi bankok

TM

Társulási Megállapodás

Tpvt

a tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény

TRIPS

Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights

UNCTAD

United Nations Conference on Trade and Development

WEU

Western European Union (→NYEU)

WTO

World Trade Organisation

I. fejezet

Az európai integrációs szervezet fejlődése – elmélyülés és kibővülés

1. Bevezetés

Az európai integrációs szervezet fejlődésének vázlatos bemutatása során kifejezetten az integrációs szervezet oldaláról közelítünk, nem célunk tehát az idetartozó gazdasági és politikai fejlemények, illetve a rájuk vonatkozó elméletek ismertetése.3 Integrációs szervezet alatt a tárgyunkat adó Európai Közösségeket, illetve az Európai Uniót értjük. Az elmélyülés és kibővülés egyrészt a szervezet keretei közötti együttműködés egyre sokrétűbbé válását, a tagállamok, a magánszemélyek életében egyre sokoldalúbb jelenlétét, az intézményes kapcsolatok erősödését jelenti, másrészt a részt vevő államok – egyúttal népesség, terület – gyarapodására utal. Az elmélyülés és a kibővülés egymással összefüggést tartó folyamatok, hiszen az elmélyülés adott szintje meghatározza a szervezet fogadókészségét, illetve a csatlakozni kívánó állam által elfogadandó állapotokat. Ugyanennek az összefüggésnek a további megjelenése, hogy a kibővülések gyakorta belső változásokat kényszerítenek ki az együttműködés területein és az integráció intézményi-jogi jellegzetességeiben. Az elmélyülés a tagállamok jogrendszerei és alkotmányos berendezkedései fokozódó „európaizálódását” is magával hozza, míg a kibővülések az Unió közvetlen szomszédságát is módosítják, s a világban elfoglalt pozícióira is kihatással vannak.4

2. A Közösségek létrejötte

2.1. Közvetlen előzmények

Az európai integrációs szervezetek létrejöttének közvetlen előzményei a II. világháború utáni időkre tehetők. Ezek közül rendszerint nem maradnak említés nélkül a Marshall-segély (terv), az OEEC (Organization for European Economic Cooperation), az Európa Tanács létrejötte, a Benelux vámunió és a Nyugat-Európai Unió.

1946. szeptember 19-én Winston Churchill, a nácizmus elleni küzdelem kiemelkedő brit államférfija, híres zürichi beszédében Európai Egyesült Államok létrehozására szólított fel. 1947-ben – ebben az évben jött létre a GATT (General Agreement on Tariffs and Trade), az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény, amely a világkereskedelem liberalizálását tűzte ki célul5 –, az Egyesült Államok bejelentette a Marshall-tervet. A terv célja Európa háború utáni helyreállításának gazdasági-pénzügyi támogatása volt.6 Az Egyesült Államok ugyanakkor megkövetelte egy olyan szervezet létrehozását, amely képes a program megfelelő lebonyolítására, s a szükséges nemzetközi együttműködés elősegítésére. Ez a szervezet az 1948. április 16-án létrejött Európai Gazdasági Együttműködési Szervezet (OEEC) lett. Ennek a szervezetnek a ma is létező utóda a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet, közismert nevén az OECD7 (Organization for Economic Co-operation and Development).

Katonai téren meg kell említeni az 1948-as Brüsszeli Szerződést, amely Franciaország, az Egyesült Királyság és a Benelux államok között jött létre, illetve a kiemelkedő jelentőségű NATO-t (North Atlantic Treaty Organisation), amely 1949-ben született,8 illetve a tárgyunk szempontjából közvetlen jelentőséggel is bíró Nyugat-Európai Uniót, a NYEU-t (Western European Union, Union de l’ Europe occidentale), amely 1954-ben a Brüsszeli Szerződés bázisán alakult.

A gazdasági téren kialakítandó együttműködés előtörténetében szerepel a Benelux vámunió, amelynek létrehozásáról Belgium, Hollandia és Luxemburg még 1947-ben kötöttek megállapodást, s amely az 1950-es évek közepére teljesedett ki.

1949-ben jött létre az Európa Tanács (Council of Europe), alapító okmányát Hágában írták alá.9 Az Európa Tanács két fő szerve a Miniszteri Bizottság (Committee of Ministers) és a Parlamenti Közgyűlés (Parliamentary Assembly) – nem rendelkeznek nemzetek feletti hatáskörökkel. Az Európa Tanács talán legnagyobb vívmánya az Em-beri Jogok Európai Egyezménye (European Convention on Human Rights), amelyet 1950-ben írtak alá, és 1953-ban lépett hatályba.10 Az Egyezmény létrehozta az Emberi Jogok Európai Bíróságát (Cour Européenne des Droits de l’Homme, European Court of Human Rights), ami 1959-ben kezdte meg működését.11

Ugyancsak 1949-ben született – mintegy válaszként a nyugat-európai fejleményekre – a szocialista országok gazdasági együttműködésének szervezésére hivatott Kölcsönös Gazdasági Segítség Tanácsának (KGST) alapító nyilatkozata.12

2.2. Az Európai Szén- és Acélközösség létrejötte

1950. május 9-én Robert Schuman francia külügyminiszter nyilatkozatot tett közzé a német–francia szén- és acéliparnak egy közös, úgynevezett Főhatóság alá helyezéséről. A létrehozandó szervezetet más európai országok számára is nyitva állónak képzelték el. Részletek a Schuman Deklarációból:

„A világbéke csak a vele szembeni fenyegetésekkel arányban álló alkotó erőfeszítésekkel őrizhető meg.

A békés kapcsolatok megőrzéséhez elengedhetetlen az a hozzájárulás, amelyet egy megszervezett és életteli Európa képes nyújtani. Franciaországnak, amely több mint 20 éve az egységes Európa élharcosa, mindig is alapvető célja volt a béke szolgálata. Ez az Európa nem vált valóra, háború részesei lettünk.

Európa nem egy csapásra, egy mindenre kiterjedő konstrukció révén fog megszületni, hanem olyan kézzelfogható eredmények révén, amelyek mindenekelőtt a tényleges szolidaritást teremtik meg. Az európai népek egyesítése megköveteli, hogy szűnjék meg Franciaország és Németország évszázados szembenállása. A tervezett vállalkozásnak mindenekelőtt Franciaországra és Németországra kell kiterjednie.

A francia kormány javaslatot tesz a francia–német szén- és acéltermelés egészének egy Főhatóság alá helyezésére, egy olyan szervezet keretében, amely más európai országok számára is nyitva áll.

A szén és az acél termelésének közössé tétele – az európai föderáció első állomásaként – azonnal biztosítani fogja a gazdasági fejlődés közös alapjait, és megváltoztatja ezen régiók sorsát, amelyek oly régóta a fegyvergyártásra voltak rendelve, amely fegyvereknek aztán valahányszor áldozatává lettek.

A szén és az acél termelésében létrehozott szolidaritás nyilvánvalóvá fogja tenni, hogy Franciaország és Németország között bármilyen háború nemcsak elképzelhetetlen, hanem ténylegesen kivihetetlen.

[…]

Az alapanyag-termelés közössé tételével és egy új Főhatóság – amelynek döntései kötelezőek lesznek Franciaországra, Németországra és a többi tagállamra – létrehozásával a jelen javaslat a béke megőrzéséhez elengedhetetlen európai föderációhoz vezető első konkrét lépés megtételét jelenti.” 13

A Schuman-nyilatkozatban felvázolt elképzelés megvalósítását az első európai integrációs szervezet, az Európai Szén- és Acélközösség (ESZAK) létrehozása indította el.

2.2.1. Az ESZAK céljai

Az Európai Szén- és Acélközösség alapításáról szóló szerződést14 1951. április 16-án Párizsban hat alapító ország írta alá: Franciaország, a Német Szövetségi Köztársaság, Olaszország, Belgium, Hollandia és Luxemburg. A szerződés a hat tagállamban történt ratifikációt követően 1952-ben lépett hatályba. A szerződést meghatározott időre, a hatálybalépéstől számított ötven évre hozták létre.

Nagyon fontos aláhúzni, hogy az ESZAK a szén és acél közös piacának megteremtését tűzte ki célul, tehát ezen termékeknek a tagállamok közötti akadályoktól mentes forgalmát. Emellett vállalták a harmadik országokba irányuló export elősegítését, a szénbányászatban és az acéliparban dolgozók életkörülményeinek javítását.

2.2.2. Az ESZAK intézményrendszere

A szerződés négy intézmény létrehozásáról rendelkezett. Ezek a Főhatóság (Haute Autorité), a Miniszteri Tanács (Conseil des ministres), az Európai Bíróság (Cour de justice européenne) és a Parlamenti Gyűlés (Assemblée) voltak.

A Főhatóság mint a szerződés céljainak végrehajtásáról gondoskodni hivatott szerv, a tagállamok kormányai által kinevezett kilenc független tagból tevődött össze. A Főhatóság első elnöke a francia Jean Monnet lett. A Parlamenti Gyűlés a tagállamok parlamentjeinek delegáltjaiból állt, az NSZK, Franciaország és Olaszország 18–18, Belgium és Hollandia 10–10 és Luxemburg 4 képviselővel képviseltethette magát. Fő funkciója a demokratikus ellenőrzés, és nem a törvényalkotás, nem a döntéshozatal volt. A Miniszteri Tanács a tagállamok kormányainak képviselőit foglalta magában, főként véleménynyilvánító, kisebb részt döntéshozó szervként hozták létre. Az Európai Bíróság kilenctagú testületének feladata a szerződés rendelkezéseinek értelmezése, illetve alkalmazása volt.

Az ESZAK szervezeti rendszerének óriási horderejű újdonsága a tagállamoktól független Főhatóság – amely ráadásul többségi alapon is határozhat – tagállamokra kötelező döntéshozatali jogosultságában áll. Ezzel voltaképpen a tagállamok szuverenitásának korlátozása árán egy államok feletti, úgynevezett szupranacionális szervezet született.

A Főhatóság jogkörét csak némileg korlátozhatta a tagállami érdekek érvényesítésére alkalmas Miniszteri Tanács, s a Parlamenti Gyűlés is csak ellenőrző, illetve véleménynyilvánító hatáskört kapott. A Főhatóság bizonyos parlamenti jellegű felügyeletét jelentette, hogy a Parlamenti Gyűlés testületileg elmozdíthatta. Egy, a későbbiekben nagy jelentőségre szert tett momentuma a szerződésnek, hogy nyitva hagyta a lehetőséget a Parlamenti Gyűlés tagjai közvetlen választása számára.

Többen felhívják a figyelmet arra, hogy a Főhatóság mint alapvetően a bürokratikus elit által alkotott szupranacionális döntéshozó szerv dominanciája, szemben a viszonylag gyenge tagállami érdekképviselettel (Tanács), és különösen a képviseleti szerv (Parlamenti Gyűlés) súlytalan pozíciója mellett egy technokrata jellegű, demokratikus legitimációval alig bíró szervezetet eredményezett. Igen meggyőzőek azok a fejtegetések, amelyek a szervezet létrehozásában és megalkotásában kiemelkedő szerepet játszó francia Jean Monnet korábbi tapasztalatainak meghatározó jelentőséget tulajdonítanak.15

Az ESZAK gazdasági téren igen sikeresen indult. A tagországok közötti kereskedelem gyors ütemben nőtt, miközben az áremelkedés üteme viszonylag alacsony maradt. Öt év alatt 25 ezer munkás részesült átképzésben, a bányászatban és az acéliparban 1953 és 1956 között a bérek gyorsabban emelkedtek, mint az ipari átlagbér.

1950-ben Franciaország – a NATO keretei közötti katonai együttműködéssel némileg szemben állva – Pleven-terv néven javaslatot tett az Európai Védelmi Közösség létrehozására. Ez a szervezet lehetőséget kínált Németország katonai integrálására. Az Európai Védelmi Közösségről szóló szerződést, amely közös hadseregről, közös költségvetésről és közös intézményekről rendelkezett, az ESZAK mind a hat tagállama aláírta. Mivel a katonai együttműködés nem képzelhető el politikai együttműködés nélkül, tervek születtek a külpolitikai közösség létrehozására. Ezek a tervek azonban meghiúsultak, mivel Franciaország Nemzetgyűlése 1954. augusztus 30-án leszavazta az Európai Védelmi Közösségről szóló szerződés ratifikálását. Erre a súlyos lépésre a nemmel szavazó gaullistákat, radikálisokat, kommunistákat és a szocialisták egy részét minden bizonnyal a német újrafelfegyverzéstől való aggodalom vezethette. Ezt követően jött létre a Brüsszeli Szerződés módosításával a Nyugat-Európai Unió, amely – miközben elismerte a NATO védelmi és biztonságpolitikai túlsúlyát –, lehetőséget adott a Nyugatnak Németország politikai és katonai visszafogadására, amelyet a hidegháborús helyzet miatt az Egyesült Államok is feltétlenül szükségesnek tartott.

2.3. Az Európai Gazdasági Közösség és az Európai Atomenergia Közösség létrehozása

1955. június 1-jén és 2-án az olaszországi Messinában tartott ülésükön az ESZAK hat tagállamának külügyminiszterei elhatározták, hogy az európai integrációt a gazdaság valamennyi ágára kiterjesztik. A belga miniszterelnök, Henry Spaak vezette előkészítő bizottság 1956-ban tette közzé jelentését, amely már tartalmazta a későbbi két európai integrációs szervezet lényeges elemeit.

1957. március 25-én Rómában a Hatok képviselői16 két szerződést írtak alá: az egyik az Európai Atomenergia Közösség alapító szerződése, a másik az Európai Gazdasági Közösséget (EGK) alapító szerződés (együtt: Római Szerződések, a rendkívül gyakran használt „Római Szerződés” elnevezés alatt az EGK Szerződést szokták érteni) volt. Ezeket a szerződéseket a felek határozatlan időre kötötték, a szerződés felmondásáról sem találunk rendelkezéseket. A Római Szerződések a tagállamok ratifikációs eljárásait követően, 1958. január 1-jén léptek hatályba.

Az EGK Szerződés célkitűzései kifejezetten gazdasági jellegűek voltak. A 2. cikk szerint a Közösség célja, hogy közös piac létrehozásával és a tagállamok gazdaságpolitikáinak fokozatos közelítésével elősegítse a Közösség egészében a harmonikus gazdasági tevékenységet, az állandó és kiegyensúlyozott gazdasági növekedést, a növekvő stabilitást, az életszínvonal gyors növelését és a tagállamok közötti szorosabb gazdasági kapcsolatokat.

Ezen meglehetősen általános célkitűzések elérése érdekében a Szerződés 3. cikke rögzíti azokat a konkrét célkitűzéseket és tevékenységeket, amelyek elérésével, illetve amelyek kifejtésével a fenti célokat a Közösség el kívánja érni. Ezek egyúttal a Közösség hatásköreinek, más szóval kompetenciáinak megadását is jelentik:

– a tagállamok között a kivitel és a behozatal tekintetében a vámok és a mennyiségi korlátozások, valamint az ezekkel azonos hatású intézkedések eltörlése;

– közös vámtarifa és közös külkereskedelem-politika létesítése;

– a tagállamok között a személyek, a szolgáltatások és tőkék szabad mozgása előtti akadályok lebontása;

– közös mezőgazdasági politika kialakítása;

– közös szállítási politika kialakítása;

– a közös piacon a verseny tisztaságát biztosító rendszer létesítése;

– a tagállamok gazdaságpolitikáinak összehangolását lehetővé tévő és a fizetési mérlegek egyensúlyhiányának kivédésére alkalmas eljárások bevezetése;

– a közös piac működéséhez szükséges mértékben a tagállami jogok harmonizációja;

– a dolgozók elhelyezkedési lehetőségeinek és életszínvonalának növelése érdekében Európai Szociális Alap létrehozása;

– a Közösség gazdasági növekedését új források teremtése révén elősegítő Európai Beruházási Bank létesítése;

– társulás létrehozása a tengerentúli területekkel a gazdasági kapcsolatok erősítése, valamint a gazdasági és társadalmi fejlődés közös elősegítése érdekében.

A Szerződésnek a Közösség szerveiről szóló 4. cikke éles különbséget tett az úgynevezett intézmények (institutions), és a véleménynyilvánító szereppel felruházott Gazdasági és Szociális Bizottság között.

A Közösség feladatainak ellátásáért felelős intézmények a Közgyűlés (Assemblée), a Tanács (Conseil), a Bizottság (Commission) és a Bíróság (Cour de Justice). Valamennyi intézmény a számára a Szerződésben biztosított hatáskörökön belül köteles eljárni.

A 137. cikk szerint a Közgyűlés a Közösségben egyesült államok népeinek képviselőiből áll. Tagjait az egyes tagállamoknak biztosított létszámnak megfelelően17 a tagállamok parlamentjei delegálják. A Szerződés 138. cikke itt is felvázolta a közvetlen választásokra való átmenetet. A Közgyűlés szerepe a döntéshozatalban a véleménynyilvánításra szorítkozik. Fontos jogosítványa mégis a 144. cikkben megfogalmazott, a Bizottsággal mint testülettel szembeni bizalmatlansági indítvány megszavazásának lehetősége, amelynek nyomán a Bizottságnak kollektíven el kell hagynia hivatalát.

A közösségi döntéshozatal igazi centruma a Tanács. A Tanács döntéseit egyszerű vagy minősített többséggel, illetve egyhangúan hozza. A minősített többséggel hozandó döntések során az egyes tagállamok miniszteri szintű képviselői nem egyenlő számú szavazattal rendelkeznek.18

A Bizottság a 155. cikkben több fontos feladatot kapott. Így figyelemmel kíséri a Szerződés, illetve az intézmények döntéseinek megvalósulását, ha szükségesnek ítéli, ajánlásokat, véleményeket fogadhat el, önálló döntéshozatali jogkörrel is rendelkezik, részt vesz a döntések kialakításában (javaslattételi jog). A Tanács az általa alkotott szabályok végrehajtása érdekében ad hoc hatáskört delegálhat a Bizottságra.

A Tanács és a Bizottság közötti erőviszony eltért a Főhatóság és a Tanács között az ESZAK Szerződésben foglaltaktól. A Bizottságnak itt lényegesen kevesebb önálló döntéshozatali lehetősége van, a rendszer jellege tehát a szupranacionális felől inkább a kormányközi felé látszik eltolódni.

Az Európai Gazdasági Közösséggel egy időben létrehozott Európai Atomenergia Közösség (Euratom) általános célja, „hogy az atomenergia-ipar gyors létrehozásához szükséges feltételek megteremtésével hozzájáruljon a tagállamokban az életszínvonal emeléséhez és a többi országhoz fűződő kapcsolatok fejlesztéséhez” (Euratom szerződés 1. cikk).

Az Euratom létrehozásáról szóló szerződés 2. cikke értelmében a Közösség tevékenysége a következőkre terjed ki:

a) előmozdítja a kutatást, és biztosítja a műszaki ismeretek terjesztését,

b) a lakosság és a munkavállalók egészségének védelme érdekében egységes biztonsági előírásokat állapít meg, és gondoskodik azok alkalmazásáról,

c) elősegíti a beruházásokat, és – különösen a vállalkozások kezdeményezéseinek támogatásával – biztosítja a Közösségben az atomenergia alkalmazásának fejlesztéséhez szükséges alapvető létesítmények megteremtését,

d) gondoskodik a Közösség összes felhasználójának megfelelő érccel és hasadóanyaggal való rendszeres és méltányos ellátásáról,

e) megfelelő felügyelet révén biztosítja, hogy a nukleáris anyagokat kizárólag az előírt célokra használják fel,

f) gyakorolja a különleges hasadóanyagok tekintetében ráruházott tulajdonjogot,

g) a különleges anyagok és felszerelések közös piacának megteremtésével, az atomenergia területén történő beruházások részére a szabad tőkemozgás biztosítása és a szakemberek Közösségen belüli szabad munkavállalásának megvalósítása révén kiterjedt felvevőpiacot és a legjobb műszaki létesítményekhez való hozzáférést biztosít,

h) a többi országgal és a nemzetközi szervezetekkel kiépíti azokat a kapcsolatokat, amelyek előmozdítják az atomenergia békés célú alkalmazásának fejlesztését.

A 3. cikk értelmében a Közösségre bízott feladatokat a következő intézmények hajtják végre:

A Közgyűlés, a Tanács, a Bizottság, a Bíróság. Az egyes intézmények az e szerződésben rájuk ruházott hatáskörük keretén belül járnak el.

A Tanácsot és a Bizottságot a Gazdasági és Szociális Bizottság segíti tanácsadói minőségben.

Az EGK-t és az Euratomot létrehozó szerződésekkel egy időben a tagállamok az immár három Közösség közös Parlamenti Gyűléséről és közös Bíróságáról is megállapodást (későbbi nevén: Fúziós szerződést) kötöttek. Az egyes szerződésekben a megfelelő szerveknek juttatott hatásköröket egyazon testület látta el.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.