Kiss Sándor

Kommentár
a társadalombiztosítási

törvényhez

Kommentár a társadalombiztosítás ellátásaira

és a magánnyugdíjra jogosultakról,

valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló

1997. évi LXXX. törvényhez

Wolters Kluwer • Budapest, 2016

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2016

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: 06 (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: Gócza Éva

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: dr. Pálkovács Attila

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Kft.

Nyomdai előkészítés: KorrInfo Kft.

ISBN 978 963 295 576 6

Termékkód: YEB1649

Kiadványaink megtekinthetők és megvásárolhatók szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a shop.wk.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia,

mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerző:

dr. Kiss Sándor

Kézirat lezárva:

2016. január 1.

Második, átdolgozott kiadás

© dr. Kiss Sándor, Budapest, 2016

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2016

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

Art.

az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény

Ebtv.

a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény

EGT

Európai Gazdasági Térség

Eva tv.

az egyszerűsített vállalkozói adóról szóló 2002. évi XLIII. törvény

Mpt.

a magánnyugdíjról és magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény

Mt.

a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény

NAV

Nemzeti Adó- és Vámhivatal

OEP

Országos Egészségbiztosítási Pénztár

ONYF

Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság

PSZÁF

Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete

Szja tv.

a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény

Tbj.

a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény

Tny.

a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény

1997. ÉVI LXXX. TÖRVÉNY A TÁRSADALOMBIZTOSÍTÁS ELLÁTÁSAIRA ÉS A MAGÁNNYUGDÍJRA JOGOSULTAKRÓL, VALAMINT E SZOLGÁLTATÁSOK FEDEZETÉRŐL

I. Fejezet

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

A törvény célja

1. § E törvény célja, hogy az egyéni felelősség és öngondoskodás követelményeinek és a társadalmi szolidaritás elveinek megfelelően szabályozza a társadalombiztosítás keretében létrejövő jogviszonyokat. A foglalkoztatók és a biztosítottak biztosítási jogviszonnyal kapcsolatos kötelezettségeit: a biztosítottaknak a társadalombiztosítás rendszerében való részvételi kötelezettségét, a foglalkoztatók és a biztosítottak fizetési kötelezettségét és ennek a közteherviselésnek megfelelő teljesítését. Meghatározza a társadalombiztosítási ellátások körét és a társadalombiztosítási rendszerhez kapcsolódó magánnyugdíj keretében járó szolgáltatásokat.

1. Jogtörténeti áttekintés

1998. január 1-jétől a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvényt, amely egységes keretét adta a nyugdíj- és egészségbiztosítási ellátásokra vonatkozó törvényi szintű anyagi- és eljárásjogi szabályoknak – összefüggésben a felosztó-kirovó (másképpen: folyó finanszírozású, vagy a külföldi szakirodalomban: pay-as-you-go) társadalombiztosítási nyugdíjrendszer akkor szándékolt, meghatározott korosztályok számára kötelező (tőkefedezeti jellegű) magánnyugdíjjal történő kiegészítésével is –, négy új törvény váltotta fel:

1. A társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Tbj.);

2. A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.);

3. A magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény (a továbbiakban: Mpt.); valamint

4. A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ebtv.).

A jogalkotó szándéka szerint a nyugdíj- és egészségbiztosítási ellátások, valamint a magán-nyugdíjpénztári szolgáltatások jogosultsági, megállapítási, folyósítási és egyéb törvényi szintű részletszabályait külön-külön törvények (Tny., Ebtv. és az Mpt.) adják meg. Ugyanakkor az említett ellátások fajtáit, az ellátásokra jogosultak körét, az ellátások igénybevételét megalapozó fizetési kötelezettség alapját, mértékét, megállapítási, bevallási, befizetési és elszámolási szabályait, valamint a társadalombiztosítási nyilvántartás és ellenőrzés előírásait egységesen a Tbj. rögzíti. [Említést érdemel, hogy a párhuzamosságok elkerülése érdekében a fizetési kötelezettségekre, az ellenőrzésre, a késedelem és mulasztás jogkövetkezményeire, valamint a végrehajtásra az eredeti jogalkotói szándék szerint szintén egységesen az adózás rendjéről szóló törvény jelentette volna a mögöttes joganyagot. Azonban az 1998 óta eltelt időszakban az említett kérdések egyre részletesebb szabályozást nyertek a Tny.-ben és az Ebtv.-ben is, illetve a járulékok tekintetében a járulékvertikum integrációját követően közvetlenül alkalmazandóak az adózás rendjéről szóló törvény előírásai.]

2. Társadalombiztosítási alapelvek Magyarország Alaptörvényében

Magyarország Alaptörvénye Szabadság és felelősség címet viselő fejezete XIX. cikkében a jogalkotó kifejezésre juttatta Magyarország azon törekvését, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson.

Minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult anyaság, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén. Ezen és más rászorulók esetén a szociális biztonság a szociális intézmények, és intézkedések rendszerével valósul meg. A jogalkotó lehetőséget kapott arra, hogy törvénnyel a szociális intézkedések jellegét és mértékét a szociális intézkedést igénybe vevő személynek a közösség számára hasznos tevékenységéhez igazítsa. „Magyarország az időskori megélhetés biztosítását a társadalmi szolidaritáson alapuló egységes állami nyugdíjrendszer fenntartásával és önkéntesen létrehozott társadalmi intézmények működésének lehetővé tételével segíti elő. Törvény az állami nyugdíjra való jogosultság feltételeit a nők fokozott védelmének követelményére tekintettel is megállapíthatja.”

Az Alaptörvényben megfogalmazott alkotmányos elvek érvényesülését a korábban már megállapított ellátások további, más jogcímen történő folyósítása, a jogszerzés szabályozott lezárása, és az úgynevezett szerzett jogok érvényesítésének lehetősége biztosítja.

A Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény VI. fejezetében rögzíti az állami nyugdíjrendszer alapvető szabályait: az alapelveket, valamint a fedezeti rendszer meghatározását. Az ellátási jogosultságot (reálértékét megőrző öregségi nyugdíjat, illetve hozzátartozói nyugellátást) nyugdíjjárulék-fizetés ellenében garantáló állami nyugdíjrendszer időskorra, illetőleg a közeli hozzátartozó halála esetére alapozza meg a jövedelmi biztonságot. Ugyanakkor az időskori jövedelembiztonság megteremtése céljából az állami nyugdíjrendszer mellett – önkéntes részvétel alapján, az egyéni felelősséget és az öngondoskodást érvényre juttatva – kiegészítő nyugdíjintézmények is működhetnek.

Az Alaptörvénnyel és a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról, és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvénnyel, és a Tny.-nyel összhangban a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény az állami nyugdíjak fedezete kapcsán rögzítette, hogy

– öregségi nyugdíjat csak annak lehet megállapítani, aki a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt betöltötte, és e mellett megfelel a vonatkozó törvényben (a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvényben) előírt egyéb kritériumoknak is, továbbá

– törvényben meghatározott feltételek fennállása esetén a nők a nyugdíjkorhatár betöltése előtt is jogosulttá válhatnak öregségi nyugdíjra.

Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezései (2011. december 31.) 19. cikkének (5) bekezdése az Alkotmány 2011. december 31-én hatályos 70/E. § (3) bekezdésének harmadik (utolsó) mondatát a 2011. december 31-én hatályos szabályok szerint nyugellátásnak minősülő ellátásokra azok feltételeinek, jellegének és összegének megváltoztatása, más ellátássá alakításuk vagy megszüntetésük tekintetében 2012. december 31-éig alkalmazni rendelte. Tehát az általános öregségi nyugdíjkorhatár betöltését megelőzően folyósított nyugellátás csökkenthetőségére, szociális ellátássá alakíthatóságára, illetve megszüntethetőségére vonatkozó szabályok 2012. december 31-éig továbbra is alkalmazhatóak.

A Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény deklarálja, hogy a nyugdíjak kifizetésének fedezetét a Nyugdíjbiztosítási Alap garantálja, amelynek bevételeit

– a befizetett nyugdíjjárulékok,

– a foglalkoztatók által e célra fizetett közterhek,

– a központi költségvetésből biztosított források, és

– a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló törvényben meghatározott egyéb bevételek képezik.

A Tbj.-ben alapelvi szinten továbbra is rögzítésre került a társadalombiztosítás kockázatközösségében való kötelező részvétel elve, illetve az, hogy a biztosítottaknak járó társadalombiztosítási ellátásokra való jogosultságot az egyéni befizetéseik teremtik meg. Főszabályként – amelytől való eltérés törvényi szabályozást igényel – a pénzbeli társadalombiztosítási ellátások továbbra is arányban állnak a biztosított járulékalapot képező jövedelmével.

3. Nyugdíjrendszerek

A Tbj. korábbi szabályozásához képest lényeges eltérés, hogy addig, amíg a biztosítottak 2011. november 30-áig a társadalombiztosítás valamennyi ellátására jogosultságot szerezhettek, ezt követően csak azok a biztosítottak szerezhetnek jogosultságot a társadalombiztosítás valamennyi ellátására, akiknek esetében valamely törvényi előírás eltérően nem rendelkezik.

Ezzel kapcsolatban a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény rögzíti, hogy

– az állami nyugdíjrendszerben az ellátási jogosultság nyugdíjjárulékfizetésen alapul, és

– természetes személy nyugellátás fedezetére törvényi kötelezettség alapján fizetett járuléka kizárólag a Nyugdíjbiztosítási Alapot illeti meg.

A Tbj. 19. § (2) bekezdésének 2011. december 1-jétől hatályos előírása értelmében „a biztosított, a kiegészítő tevékenységet folytató egyéni és társas vállalkozó által fizetendő nyugdíjjárulék mértéke 10 százalék.” (A nyugdíjjárulék-fizetési kötelezettség tekintetében nincs többé jelentősége a biztosított magán-nyugdíjpénztári tagságának.)

Ezen előírással együtt a magán-nyugdíjpénztári rendszer szabályait alapvetően felülírja, hogy az Mpt. 26. §-a 2012. január 1-jétől azt rögzíti, hogy „a tagdíj a pénztár szolgáltatásainak fedezetére, valamint a pénztárszervezet működtetésére a pénztártagok által önkéntesen vállalt, rendszeresen fizetett pénzbeli hozzájárulás. A tagdíj minden pénztártagra kötelező, legkisebb mértékét (a továbbiakban: egységes tagdíj) a pénztár alapszabálya határozza meg.” Tehát 2012. január 1-jétől nincs kötelező törvényi előírás a magán-nyugdíjpénztári tagdíj mértékére nézve.

Előbbiekkel összefüggésben azt Mpt. 24. §-ának a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvénnyel megállapított (15)–(19) bekezdései 2012. január 1-jétől kezdődően 2012. március 31-éig újabb visszalépési lehetőséget adtak a magán-nyugdíjpénztári tagok számára az állami nyugdíjrendszerbe. (A visszalépést a magán-nyugdíjpénztári tag annál a magánnyugdíjpénztárnál kezdeményezhette amelynek tagja volt.)

2011. december 31-étől hatályon kívül helyezésre került a Tny. 2. §-ának 2010. december 22-étől hatályban volt (6) bekezdése.

Ezzel a jogalkotó „felülírta” a Nyugdíjreform és Adósságcsökkentő Alapról és a szabad nyugdíjpénztár-választás lebonyolításával összefüggő egyes törvénymódosításokról szóló 2010. évi CLIV. törvény által kialakított rendszert, amelynek értelmében a magán-nyugdíjpénztári tagok 2011. december 1-jétől kezdődően az állami nyugdíjrendszerbe nem fizettek volna nyugdíjjárulékot, és ekkortól további szolgálati időt sem szereztek volna, és az ezt követően megszerzett kerestük, jövedelmük az állami nyugdíjrendszerben igénybe vehető ellátások megállapítása során nem lett volna figyelembe vehető.

4. Szociális hozzájárulási adó

Az egyéni nyugdíjjárulék-fizetés rendszerét egészíti ki az, hogy a foglalkoztató (adójogi terminológiával: munkáltató, kifizető) a társadalmi szolidaritás érvényre juttatásaként az ellátásokhoz olyan hozzájárulást fizet, amely a biztosítottak számára közvetlen ellátási jogosultságot nem keletkeztet.

A Tbj. ezen alapelvi szintű előírása képezi az alapját a foglalkoztatókat és a biztosított egyéni vállalkozókat terhelő társadalombiztosítási járulék 2012. január 1-jétől történt megszüntetésének, és a szociális hozzájárulási adó bevezetésének. (A társadalombiztosítási járulék jogrendszerből történt kivezetése természetesen egyidejűleg a nyugdíjbiztosítási járulék megszüntetését is jelenti. A szociális hozzájárulási adó jellegét tekintve az egészségügyi hozzájárulással esik egy tekintet alá, amelyet a kötelezettek szintén anélkül, hogy az egyéni ellátási jogosultságot megalapozna, az egészségügyi szolgáltatásokra szolidaritási elv alapján jogosultak ellátásai pénzügyi fedezetének biztosítása és az arányos közteherviselés elvének érvényesítése érdekében fizetnek.

A szociális hozzájárulási adó szabályait (az adó alanyai, az adó alapja, az adó mértéke és annak fizetendő összege, vonatkozó adókedvezmények stb.) az egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CLVI. törvény IX. fejezete tartalmazza. Tekintettel arra, hogy nem járulékról, hanem adóról van szó, a szociális hozzájárulási adó alapja nem a biztosítási kötelezettséggel járó jogviszonyból származó, járulékalapot képező jövedelem, hanem a törvény külön – felsorolva az adófizetési kötelezettségeket keletkeztető jogviszonyokat, és az adó alapjául szolgáló (vagy nem szolgáló) juttatásokat – meghatározza az adó alapját.

A szociális hozzájárulási adó megállapítására, bevallására és megfizetésre „az adózás rendjéről” szóló 2003. évi XCII. törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.

A szociális hozzájárulási adó 2012. január 1-jétől történt bevezetése kapcsán említést érdemel, hogy a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény – 2013. január 1-jén hatályba lépő – 36. § (3) bekezdése deklarálja, hogy az olyan fizetési kötelezettség, ami természetes személy munkával megszerzett jövedelme után, annak alapulvételével a munkáltató, kifizető által teljesítendő,

– a természetes személyt társadalombiztosítási ellátásra sem közvetve, sem közvetlenül nem teszi jogosulttá, és

– az ilyen fizetési kötelezettség mértékétől a természetes személy által igénybe vehető társadalombiztosítási ellátások mértéke nem függhet.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezései (2011. december 31.)

Magyarország Alaptörvénye

Alkotmány

2011. évi CXCIV. törvény Magyarország gazdasági stabilitásáról

2011. évi CLXVII. törvény a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról, és a szolgálati járandóságról

2011. évi CLVI. törvény egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról

2010. évi CLIV. törvény a Nyugdíjreform és Adósságcsökkentő Alapról és a szabad nyugdíjpénztár-választás lebonyolításával összefüggő egyes törvénymódosításokról

2003. évi XCII. törvény az adózás rendjéről

1997. évi LXXXIII. törvény a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól

1997. évi LXXXII. törvény a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról

1997. évi LXXXI. törvény a társadalombiztosítási nyugellátásról

1990. évi XCI. törvény az adózás rendjéről

1975. évi II. törvény a társadalombiztosításról

Alapelvek

2. § (1) A társadalombiztosítás Magyarország állampolgárait és e törvény külön rendelkezése alapján Magyarországon munkát végző más természetes személyeket az e törvényben meghatározott szabályok szerint magába foglaló, társadalmi szintű kockázatközösség.

(2) A társadalombiztosításban való részvétel a törvényben meghatározott szabályok szerint kötelező.

(3) A kötelező társadalombiztosítás rendszerében a biztosított – e törvény vagy társadalombiztosítási ellátást megállapító törvény eltérő rendelkezése hiányában – az egyéni felelősség elvének megfelelően, az e törvényben meghatározott járulékfizetési kötelezettség alapján szerezhet jogot saját maga és törvényben meghatározott hozzátartozója javára az egyes társadalombiztosítási ellátásokra. A pénzbeli társadalombiztosítási ellátás összege – ha törvény kivételt nem tesz – arányban áll a biztosítottnak az ellátás fedezetére szolgáló járulék alapjául szolgáló jövedelmével.

(4)

(5) A biztosítás az annak alapjául szolgáló jogviszonnyal egyidejűleg, a törvény erejénél fogva jön létre. Ennek érvényesítése érdekében a foglalkoztatót bejelentési, nyilvántartási, járulék-megállapítási és levonási, járulékfizetési, valamint bevallási kötelezettség terheli. E kötelezettség kiterjed arra a külföldi foglalkoztatóra is, aki Magyarország területén biztosítási kötelezettséggel járó jogviszony keretében foglalkoztat munkavállalót, továbbá arra a külföldi foglalkoztatóra, aki Magyarország területén kívül foglalkoztat olyan munkavállalót, aki a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló közösségi rendelet alapján e törvény hatálya alá tartozik.

(6) A foglalkoztatót a társadalombiztosítás keretében nyújtott ellátások pénzügyi fedezetéhez törvényben meghatározott járulék- és hozzájárulásfizetési kötelezettségek terhelik.

(6a) A társadalmi szolidaritás elvének megfelelően – a szociális biztonsághoz, valamint a testi és lelki egészséghez való jog érvényesítése, valamint az egységes állami nyugdíjrendszer fenntartása érdekében – törvény a társadalombiztosítás pénzügyi alapjainak költségvetését egészben vagy részben megillető olyan fizetési kötelezettséget is megállapíthat, amelynek megfizetése társadalombiztosítási ellátásra való jogot nem keletkeztet.

(7) A társadalombiztosítási rendszer működésében érvényesülő közteherviselés érdekében törvény a biztosítottakat és a foglalkoztatókat mindazon adataik rendszeres vagy eseti közlésére kötelezi, amelyek társadalombiztosítási járulékfizetési és hozzájárulásfizetési kötelezettségeik megállapításához, ennek teljesítéséhez, ellenőrzéséhez és érvényesítéséhez szükségesek. A közteherviselés érvényesítéséhez és a jogosultságok megállapításához létrehozott nyilvántartások törvényben meghatározott módon egységes rendszert alkotnak.

A Tbj. 2011. december 1-jétől hatályos módosításával alapelvi szinten továbbra is rögzítésre került a társadalombiztosítás kockázatközösségében való kötelező részvétel elve, illetve az, hogy a biztosítottaknak járó társadalombiztosítási ellátásokra való jogosultságot egyéni befizetéseik teremtik meg (egyéni felelősség elve).

Főszabályként – amelytől való eltérés törvényi szabályozást igényel – a pénzbeli társadalombiztosítási ellátások továbbra is arányban állnak a biztosított járulékalapot képező jövedelmével (arányosság elve).

Lényeges eltérés, hogy addig, amíg a biztosítottak korábban a társadalombiztosítás valamennyi ellátására jogosultságot szerezhettek, a módosítást követően csak azok a biztosítottak szerezhetnek jogosultságot a társadalombiztosítás valamennyi ellátására, akiknek esetében valamely törvényi előírás eltérően nem rendelkezik (korlátozott biztosítás elve).

A biztosítás az annak alapjául szolgáló jogviszonnyal egyidejűleg, a törvény erejénél fogva jön létre. Ennek érvényesítése érdekében a foglalkoztatót bejelentési, nyilvántartási, járulékmegállapítási és levonási, járulékfizetési, valamint bevallási kötelezettség terheli (együttműködési kötelezettség elve). 2011. január 1-jétől kezdődően a kötelezettség kiterjed arra a külföldi foglalkoztatóra is, aki Magyarország területén biztosítási kötelezettséggel járó jogviszony keretében foglalkoztat munkavállalót, továbbá arra a külföldi foglalkoztatóra, aki Magyarország területén kívül foglalkoztat olyan munkavállalót, aki a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló közösségi rendelet alapján e törvény hatálya alá tartozik.

Az egyéni járulékfizetés rendszerét kiegészítendő – a Tbj. 2. §-ának 2011. december 1-jétől hatályos (6a) bekezdése alapján – a foglalkoztató (adójogi terminológiával: munkáltató, kifizető) a társadalmi szolidaritás érvényre juttatásaként nem járulékot, hanem az ellátásokhoz olyan hozzájárulást fizet, amely a biztosítottak számára társadalombiztosítási ellátásra való jogosultságot nem keletkeztet (szolidaritás elve). A 2. § (6a) bekezdése mellett továbbra is hatályban maradt a foglalkoztató fizetési kötelezettségeit deklaráló, a (6) bekezdésben foglalt alapelv.

2011. december 31-ei hatállyal

– a Tbj. 2. § (4) bekezdése hatályon kívül helyezésre került, és így a Tbj. nem tartalmaz előírást a magán-nyugdíjpénztári tagdíj fizetésére nézve, és ezzel összefüggésben

– az Mpt. 26. §-a tagdíjat a pénztár szolgáltatásainak fedezetére, valamint a pénztárszervezet működtetésére a pénztártagok által önkéntesen vállalt, rendszeresen fizetett olyan pénzbeli hozzájárulásként határozza meg, amelynek minden pénztártagra kötelező, legkisebb mértékét a pénztár alapszabálya határozza meg.

A módosítások következtében a Tbj.-ben a fedezeti rendszernek csupán a biztosítottakra vonatkozó járulékfizetési kötelezettségeket meghatározó szabályai találhatóak.

A foglalkoztatókat és a biztosítottakat terhelő eseti, illetve rendszeres bejelentési, adatszolgáltatási és bevallási kötelezettségeken alapuló – a Tbj. 40. §-a szerinti, különböző adatkezelők felelőssége alá eső – társadalombiztosítási nyilvántartások egységes rendszerként biztosítják mind az ellátások valós adatokon alapuló megállapítását, mind pedig a közteherviselés hatékony érvényre juttatását (egységes társadalombiztosítási nyilvántartás elve).

Az egyes adótörvények és az azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról szóló 2012. évi CLXXVIII. törvénnyel 2013. január 1-jei hatállyal a Tbj. 2. § (1) bekezdésébe iktatott pontosító jellegű módosítás egyértelművé teszi, hogy a Tbj. hatálya – annak külön rendelkezése alapján – Magyarország állampolgárai mellett a Magyarországon munkát végző más természetes személyekre is kiterjed.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2012. évi CLXXVIII. törvény egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról

3. § (1) Az állam a társadalombiztosítási rendszer működéséről és a nemzetgazdaság lehetőségeivel összhangban álló fejlesztéséről

a) a társadalombiztosítási rendszerben nyújtott egyes ellátások megállapításával,

b) az ellátások fedezetére szolgáló fizetési kötelezettségek meghatározásával,

c) az ellátások igénybevételére, a b) pont szerinti fizetési kötelezettség megállapítására, bevallására, befizetésére és beszedésére, valamint nyilvántartására vonatkozó szabályok megalkotásával,

d) az egyes ellátások és fizetési kötelezettségek teljesítését nyilvántartó és ellenőrző rendszer szabályozásával

gondoskodik.

(2) Az állam a társadalombiztosítási ellátások fedezetét akkor is biztosítja, ha a társadalombiztosítás kiadásai a bevételeket meghaladják.

A társadalombiztosítás ellátórendszerének működtetése, és annak a nemzetgazdasági lehetőségektől függő fejlesztése állami feladat. Az állam mögöttes felelősként köteles fedezni a társadalombiztosítás kiadásait abban az esetben, amikor a társadalombiztosítási bevételek nem fedezik a kiadásokat (állami gondoskodás elve).

2012. január 1-jétől a Tbj. 3. § (1) bekezdés b) és c) pontjainak megfogalmazása is a társadalombiztosítási rendszerben fennálló egyéni járulékfizetés, valamint a munkáltatókat a szolidaritási elv alapján terhelő, közvetlen ellátási jogosultságot nem keletkeztető fizetési kötelezettségek új rendszerét követi.

II. Fejezet

FOGALMAK ÉS ÉRTELMEZŐ RENDELKEZÉSEK

4. § E törvény alkalmazásában:

a) Foglalkoztató:

1. bármely jogi és természetes személy, egyéni vállalkozó, egyéb szervezet, költségvetés alapján gazdálkodó szerv, bármely személyi egyesülés, ha biztosítottat foglalkoztat,

2. a szakképzésről szóló törvényben meghatározott tanulószerződés alapján szakképző iskolai tanulmányokat folytató tanuló esetén a tanulószerződés megkötésére jogosult szervezet,

3. társas vállalkozó esetén a társas vállalkozás,

4. az álláskeresési járadékban, keresetpótló juttatásban, vállalkozói járadékban, valamint munkanélküli-járadékban, álláskeresést ösztönző juttatásban, nyugdíj előtti álláskeresési segélyben (a továbbiakban együtt: álláskeresési támogatás) részesülő, biztosítottnak minősülő személy esetén az ellátást folyósító szerv,

5. a gyermekgondozást segítő ellátásban, a gyermekgondozási segélyben, a gyermekgondozási díjban, a gyermeknevelési támogatásban, az ápolási díjban részesülő személyek esetében a segélyt, a támogatást, illetve a díjat folyósító szerv,

6. a kincstár számfejtési körében a helyi önkormányzatok nettó finanszírozásának hatálya alá tartozó munkáltatók esetében a járulék megállapításával, bevallásával, megfizetésével, a nyilvántartással és adatszolgáltatással, valamint a biztosítottak bejelentésével összefüggő, az e törvényben és az Art.-ben előírt kötelezettségek tekintetében a kincstár,

7. a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.) XVI. fejezete szerinti munkavégzés esetén – ha jogszabály másként nem rendelkezik – a kölcsönbeadó,

8. több munkáltatóval létesített munkaviszony (Mt. 195. §) esetén az Art.-ben meghatározott munkáltató,

9.

10. a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény szerinti munka-rehabilitáció (a továbbiakban: munka-rehabilitáció) keretében munka-rehabilitációs díjat folyósító szociális intézmény.

b) Egyéni vállalkozó:

1. az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló törvény szerinti egyéni vállalkozói nyilvántartásban szereplő természetes személy,

2. a szolgáltató állatorvosi tevékenység gyakorlására jogosító igazolvánnyal rendelkező magánszemély, a gyógyszerészi magántevékenység, falugondnoki tevékenység, tanyagondnoki tevékenység vagy szociális szolgáltató tevékenység folytatásához szükséges engedéllyel rendelkező magánszemély (a továbbiakban együtt: egészségügyi vállalkozó),

3. az ügyvédekről szóló törvény hatálya alá tartozó ügyvéd, európai közösségi jogász (a továbbiakban együtt: ügyvéd),

4. az egyéni szabadalmi ügyvivő,

5. a nem közjegyzői iroda tagjaként tevékenykedő közjegyző,

6. a nem végrehajtói iroda tagjaként tevékenykedő önálló bírósági végrehajtó.

ba)

c) Társas vállalkozás:

1. a közkereseti társaság,

2. a betéti társaság,

3. a korlátolt felelősségű társaság,

4.

5. a közös vállalat,

6. az egyesülés, ideértve az európai gazdasági egyesülést is,

7. az 1-6. pontban felsorolt társas vállalkozások az előtársaságként történő működés időszakában is,

8. a szabadalmi ügyvivői társaság, szabadalmi ügyvivői iroda,

9. a gépjárművezető-képző munkaközösség,

10. az oktatói munkaközösség,

11. az ügyvédi iroda, közjegyzői iroda,

12. a végrehajtói iroda,

13. az egyéni cég.

d) Társas vállalkozó:

1. a betéti társaság bel- és kültagja, a közkereseti társaság tagja, a korlátolt felelősségű társaság, a közös vállalat, az egyesülés, valamint az európai gazdasági egyesülés tagja, ha a társaság (ideértve ezen társaságok előtársaságként történő működésének időtartamát is) tevékenységében ténylegesen és személyesen közreműködik, és ez nem munkaviszony vagy megbízási jogviszony keretében történik (tagsági jogviszony),

2. a szabadalmi ügyvivői társaság, a szabadalmi ügyvivői iroda tagja, ha a társaság tevékenységében személyesen közreműködik,

3. az ügyvédi iroda, a közjegyzői iroda, a végrehajtói iroda, a gépjárművezető-képző munkaközösség, az oktatói munkaközösség tagja,

4. az egyéni cég tagja,

5. a betéti társaság, a közkereseti társaság és a korlátolt felelősségű társaság olyan természetes személy tagja, aki a társaság ügyvezetését nem munkaviszony alapján látja el, kivéve, ha az 1. alpont szerint társas vállalkozónak minősül,

e) Kiegészítő tevékenységet folytató: az az egyéni, illetve társas vállalkozó, aki vállalkozói tevékenységet saját jogú nyugdíjasként folytat, továbbá az az özvegyi nyugdíjban részesülő személy, aki a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt betöltötte.

f) Saját jogú nyugdíjas: az a természetes személy, aki

1. a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvény, illetve nemzetközi egyezmény alkalmazásával a 14. § (3) bekezdés a) és c) pontjában meghatározott saját jogú nyugellátásban, a Magyar Alkotóművészeti Közalapítvány által folyósított ellátásokról szóló kormányrendelet alapján folyósított öregségi, rokkantsági nyugdíjsegélyben (nyugdíjban), egyházi jogi személytől nyugdíjban vagy növelt összegű öregségi, munkaképtelenségi járadékban részesül,

2. a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról és annak végrehajtásáról szóló uniós rendeletek, illetve az EGT-állam jogszabályai alkalmazásával saját jogú öregségi nyugdíjban részesül,

3. az egyéni vagy társas vállalkozó e) pont szerinti jogállását nem érinti, ha az 1-2. alpontokban említett nyugdíj folyósítása szünetel.

g) Fogvatartott: az őrizetbe vett, házi őrizetbe rendelt, előzetesen letartóztatott, elzárásra utalt, szabadságvesztés, vagy elzárás büntetést töltő személy, a kényszergyógykezelés, ideiglenes kényszergyógykezelés alatt álló személy.

h) Megbízási jogviszony, munkaviszony: a magyar jog hatálya alá tartozó megbízási jogviszony és munkaviszony, továbbá a külföldi jog hatálya alá tartozó olyan megbízási jogviszony és munkaviszony, amely alapján a munkát Magyarország vagy a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló közösségi rendelet hatálya alá tartozó másik tagállam területén végzik.

i) Foglalkoztatott: aki nem minősül egyéni, illetve társas vállalkozónak és foglalkoztatója biztosítással járó jogviszony keretében foglalkoztatja.

j) Külföldi: az a természetes személy, aki nem minősül belföldinek.

k) Járulékalapot képező jövedelem:

1. a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szja tv.) szerint összevont adóalapba tartozó önálló és nem önálló tevékenységből származó bevételből az adóelőleg-alap számításnál figyelembe vett jövedelem, a munkavállalói érdekképviseletet ellátó szervezet részére levont (befizetett) tagdíj, a tanulószerződés alapján ténylegesen kifizetett díj, a felszolgálási díj, a vendéglátó üzlet felszolgálójaként a fogyasztótól közvetlenül kapott borravaló (a továbbiakban: borravaló), az ösztöndíjas foglalkoztatási jogviszony alapján fizetett ösztöndíj,

2. az 1. alpont szerinti jövedelem hiányában a munkaszerződésben meghatározott alapbér; ha a munkát munkavégzésre irányuló egyéb jogviszony vagy külföldi jog hatálya alá tartozó munkaszerződés alapján végzik, a szerződésben meghatározott díj havi összege.

l) Járulék: az egészségbiztosítási és munkaerő-piaci járulék (a természetbeni egészségbiztosítási járulék, a pénzbeli egészségbiztosítási járulék és a munkaerő-piaci járulék), a nyugdíjjárulék, a táppénz-hozzájárulás, az egészségügyi szolgáltatási járulék.

m) A magánnyugdíjpénztár tagja:

1.

2. a magánnyugdíjpénztárhoz önkéntes döntéssel csatlakozó

személy.

n)

o) Magánnyugdíjpénztárhoz önkéntes döntéssel csatlakozó:

1. a tagságra kötelezett pályakezdőnek nem minősülő természetes személy, aki az 1998. január 1-je és 2005. december 31-e között hatályos rendelkezések értelmében önkéntes döntéssel taggá vált, és

2. az Mpt. 3. §-ának (2) bekezdésében meghatározott személy.

p) Tanulószerződés: a szakképzésről szóló törvény szerinti tanulószerződés.

q)

r) Igazgatási szerv:

1. a biztosítási kötelezettség megállapításával, a bejelentési-, nyilvántartási-, adatszolgáltatási kötelezettséggel, a járulékbevallásával, megfizetésével, e kötelezettségek megsértésével kapcsolatos jogkövetkezmények megállapításával, a tartozás beszedésével, behajtásával, a bevallás ellenőrzésével kapcsolatos hatósági ügyben – a 34–35. §, 41. § (4)–(5) bekezdés, 42–43. § kivételével – az állami adóhatóság, az adózás rendjéről szóló törvény 88. §-ának (5) bekezdésében meghatározott feladatkörében a vámhatóság,

2. a 34. § (1), (5), (8) bekezdésének, a 35. §-ának, 40. §-ának, a 41. §-ának (2) bekezdése és a 42-43. §-ainak alkalmazásánál a Nyugdíjbiztosítási Alap kezeléséért felelős nyugdíjbiztosítási szerv és a nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv,

3. a 34. § (10) és (12) bekezdésének, a 35. §-ának, 40. §-ának, a 41. §-a (2) és (4)–(5) bekezdésének, a 42-43. §-ainak alkalmazásánál az egészségbiztosítási szerv,

4. a 40. §, a 41. § (2) és (3) bekezdése és a 42–43/A. § alkalmazásánál a rehabilitációs hatóság.

s) Minimálbér:

1. a tárgyhónap első napján érvényes, a teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállaló részére megállapított alapbér kötelező legkisebb havi összege, és

2. a biztosított egyéni és társas vállalkozó járulékfizetéséről szóló rendelkezések alkalmazásában a tárgyhónap első napján, a teljes munkaidőre érvényes garantált bérminimum havi összege, ha az egyéni vállalkozó személyesen végzett főtevékenysége vagy a társas vállalkozó főtevékenysége legalább középfokú iskolai végzettséget vagy középfokú szakképzettséget igényel.

t)

u) Belföldi:

1. Magyarország területén a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény szerint bejelentett lakóhellyel rendelkező magyar állampolgár, a bevándorolt és a letelepedett jogállású, valamint a menekültként vagy oltalmazottként elismert személy,

2. a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló törvény hatálya alá tartozó személy (a továbbiakban: a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy), aki a szabad mozgás és a három hónapot meghaladó tartózkodás jogát Magyarország területén gyakorolja, és a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény szerint bejelentett lakóhellyel rendelkezik, valamint

3. a hontalan.

v) EGT-állam: az Európai Unió tagállama és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más állam, továbbá az az állam, amelynek állampolgári az Európai Közösség és tagállamai, valamint az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban nem részes állam között létrejött nemzetközi szerződés alapján az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes állam állampolgárával azonos jogállást élvez.

w) Mezőgazdasági őstermelő: az Szja tv. 3. §-ának 18. alpontjában meghatározott személy.

x) Kezdő mezőgazdasági őstermelő: az a személy, aki a tárgyévet megelőző évben nem minősült mezőgazdasági őstermelőnek.

z) Harmadik állam: az Európai Gazdasági Térség és Magyarország által kötött kétoldalú szociális biztonságról szóló egyezmény hatálya alá nem tartozó állam.

zs)

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.