Borítószöveg

Türelmesen meghallgat másokat, előbb gondolkodik, csak utána beszél. Egy találkozókkal teli nap után szívesen van egyedül. Jobban szereti, ha kevés, de igazán jó barát veszi körül. Ezek a visszahúzódó vagy introvertált emberek legfőbb jellemzői.

Ebből a könyvből most megtudatja, hogyan érvényesítheti visszahúzódó emberként erősségeit a szakmai- és magánéletben, például jó koncentrációs képességét, analitikus gondolkodását vagy függetlenségét. A jól bevált stratégiák segítik, hogy a kapcsolataiban, tárgyalások vagy viták alkalmával jól szerepeljen és legyőzze az akadályokat. Megtudhatja, hogy befelé forduló ember létére hogyan válhat sikeres vezetővé a saját személyes stílusával, és hogyan dolgozzon hatékonyan együtt extrovertált munkatársaival.

A szerző a legfrissebb pszichológiai kutatások alapján, sok gyakorlati példával szemlélteti, mi a különbség az introvertált és extrovertált emberek között. Segít áttekinteni a családi és baráti körben zajló beszélgetéseket is az introvertált ember szemszögéből. Számtalan tanáccsal szolgál, hogyan éljen partnerével vagy egyedül, és hogyan bánjon az introvertált és extrovertált gyermekekkel.

Dr. Sylvia Löhken PhD fokozatú nyelvész és kommunikációs szakértő, emellett okleveles coach. Oktatói és kutatói tevékenységét követően tíz évig volt a DAAD (Német Akadémiai Csereszolgálat) vezető beosztású munkatársa Németországban és Japánban. 2003 óta az introvertált személyiségtípusú emberek tanácsadója.

SYLVIA LÖHKEN

A CSEND EREJE

a zárkózott ember útja a sikerhez

– részlet –

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:
Sylvia Löhken: Leise Menschen – starke Wirkung
Wie Sie Präsenz zeigen und Gehör finden

© GABAL Verlag GmbH, 2012, Offenbach

Copyright © Sylvia Löhken, 2012
Hungarian translation © Malyáta Eszter, 2016

Borítófotó © Europress/Getty Images

ISBN 978 963 433 063 9

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője
Felelős szerkesztő Haulitus Anikó
Olvasószerkesztő Füzesi István
Borítóterv Váradi Zsolt
Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor
Elektronikus könyv Bíró Botond – Nagy Lajos

Előszó

Különleges könyvet tart a kezében az Olvasó: az emberek elnyomott 50 százalékáról szól, az általában háttérbe szoruló csendes emberekről.

Sylvia Löhkennel, e könyv szerzőjével egy olyan egyesületben ismerkedtem meg, ahol a szakmához tartozik, hogy „hangosan” beszéljünk magunkról. A German Speakers Association nagy horderejű, háromnapos konferenciájának végén a kijáratnál találkoztam Sylviával. Végtelenül kimerült voltam. Nem csak a túl sok benyomás miatt, hanem – ma már tudom – attól is, hogy az egy négyzetméterre jutó „extrók” száma messze meghaladta az átlagot. Az energiaszintem a nulla körül járt. Sylvia rögtön megértett, és elegendő volt egy-két mondat tőle, hogy megérezzem, nem vagyok egyedül ezen a széles, ego-őrült világon.

Természetesen régóta tisztában vagyok azzal, hogy az introrvertált emberek csoportjába tartozom. Zen meditációs tanárként a csend, a hallgatagság és a belső erő a hivatásom fókuszában áll. De újdonságot jelentett számomra az a felismerés volt, mennyire erősen meghatározza a viselkedésemet, hogy a csendes emberek típusába tartozom. Ők másként gondolkodnak, másként cselekednek – az „extrók” pedig gyakran alábecsülik ezt a típust, akik bár „csendes”, de igényes és intelligens munkát végeznek.

Az önsegítő könyvek szakirodalma a mi kultúránkban – az amerikai szerzőkkel az élen – teljes mértékben a sikeres extrovertált embertípusnak szól: az „extróknak” – ahogy Sylvia Löhken nevezi őket –, akik képesek remekül érvényesíteni önmagukat, profin reklámozzák saját erősségeiket és szívesen nyitják ki a szájukat. Az ilyen könyvek az introvertált kommunikátorok számára épp annyit érnek, mintha egy sast kacsák tanítanának úszni. Soha nem fog rendesen megtanulni úszni. A levegőben viszont a sas lenne a király, feltéve, hogy felismeri saját erősségét, a repülés képességét. Pontosan ennyit profitálnak a csendes emberek a kommunikációs tanácsadó könyvekből. Semmi szükségük például arra, hogy hosszas fejezeteket olvassanak arról, milyen fontos odafigyelni a másik emberre. Épp ellenkezőleg: ők odafigyelnek, csak azon csodálkoznak, rájuk miért nem figyel senki.

Ez a könyv azonban valódi segítséget nyújt számukra. A csendes emberek erősségeiből indul ki és ötleteket ad, hogyan éljenek azokkal gyümölcsözően. Üzleti tárgyalások folyamán például a csendes embereknek remek kártyák vannak a kezükben, csak többnyire nem tudják, mikor és hogyan játsszák ki. Hogyan viselkedjenek egy-egy megbeszélésen, ahol a hangosak törvénye uralkodik? Vagy (és ez a vezetők számára is fontos kérdés): miként szabhatjuk a különböző módszereket, például a brainstormingot a csendes emberek igényeihez annak érdekében, hogy az egész csapat duplán profitáljon a jelenlevők ötleteiből?

A könyv azonban nem csak az emberek egyik felének szól. A csendes emberek kollégái, partnerei, szülei és felettesei is tanulhatnak belőle. Hogyan bánjunk egy csendes társsal? Miért működik másként, miért van szüksége időre, miért nem beszél egyfolytában, miért vágyik az egyedüllétre?

Sylvia Löhken műve a bestseller-listák élére kívánkozik. Ez szép hangos jelzés lenne egy csendes könyv számára.

dr. Fleur Sakura Wöss

a bécsi Daishin Zen Meditációs Központ vezetője, előadó, coach és szerző

Bevezető
Extrók és intrók: két világ egyben

Nevem Sylvia Löhken. Introvertált kommunikátor vagyok. Ugye, szokatlan ez a szókapcsolat? Az introvertált szóról egy „kocka” jut eszünkbe, aki egész nap a számítógép előtt gubbaszt, borostásan, a házhoz szállított pizza maradékát a klaviatúrára morzsázva. Ez a „kocka” azonban csak egy sematikus típusa a csendes embereknek – mert sokan ebbe a típusba tartozunk. Szeretek emberek között lenni – ők a szakmám és a hivatásom. Ugyanakkor egy találkozókkal telezsúfolt, hektikus nap után szükségem van egy kis egyedüllétre, hogy fel tudjak töltődni. Függetlenül attól, hogy mennyire szeretem a munkámat, extrovertált kollégáimmal ellentétben én nem tudok abból új erőt meríteni, hogy élénk és izgalmas beszélgetést folytatok a szemináriumi résztvevőkkel, hallgatókkal és a coacholt személyekkel. Hogyan lehet az introvertált létezés egy kommunikációról szóló könyv témája? Magamnak is választ kellett találnom erre a kérdésre. Így kezdődött a dolog:

Az én szakmámnak elemi része a továbbképzés. Egy idő után azonban elment a kedvem a kommunikációs tréningektől. Nem a tartalom miatt: az, hogy mi történik az emberek között, számomra az egyik legérdekesebb dolog a világon. Nem; a trénerek, saját kollégáim szegték kedvemet. Gyakran túl hangosnak, túl felszínesnek éreztem őket, és rájöttem: pontosan ez a bajom! Úgyhogy elkezdtem gondolkodni. (Az introvertált emberek szívesen és sokat gondolkodnak.) Mi is zavar igazából a kollégáimban? Akik a szónoki pultnál álltak, nem voltak sem jobbak, sem rosszabbak, mint én, amikor előadok. Azonban mások voltak, olyan módon mások, hogy viselkedésük gyakran eltért attól, amire nekem szükségem lett volna. Sokan a legjobbnak bélyegezték magukat: „number 1.”, „vezető”, „top-akármicsoda” – én ezt mindig is túlzásnak éreztem. A továbbképzéseken gyakran kaptam megerősítést arra vonatkozóan, hogy más vagyok. Így jeleztek vissza a mozdulataimra: „Dinamikusabban, legyen szíves!”, a beszédstílusomra: „Offenzívebben, kérem!”, a tartalomközvetítésemre: „Nagyobb energiabedobással, kérem!”.

Mindez rossz érzéssel töltött el. A heves, dinamikus mozdulatok, az offenzív tárgyalási stílus vagy az erőfitogtatás egy-egy előadáson nem az én stílusom, és idáig ebből sohasem származott hátrányom. Épp ellenkezőleg: a „csendes” (nyugodt, visszafogott mozgású, kooperatív stílusú, kevésbé kitárulkozó típusú) ügyfelek, szemináriumi résztvevők nagyon is értékelték az előadásaimat, és én is őket: az ügyfeleim általában nagyon józan, logikus gondolkodású emberek voltak.

– Aha! Szóval szereti a nyugis okoskákat! – mondta egyszer a (nagyon extrovertált) coachom, miután leírtam neki a kedvenc ügyfeleimet.

Igaza volt. Saját, szemináriumi résztvevőként szerzett tapasztalataim alapján nagyon élveztem a hozzám hasonlóan működő emberekkel végzett intenzív munkát. Rájöttem: nincsenek a kedvenc ügyfeleimre és rám szabott kommunikációs tréningek, vagyis hiányoznak az olyan tréningek, amelyek kifejezetten a csendes emberek erősségeire és igényeire koncentrálnának.

Könyvemmel és a szintén az introvertált személyiségekhez igazított szemináriumokkal, előadásokkal, coacholásokkal együtt ezt a hiányt szeretném pótolni. Mindig is abból indultam ki, hogy a jó kommunikáció valamiképpen összefüggésben áll az identitással. Csak akkor tudok másokkal is sikeresen bánni, ha ismerem magamat és tudok bánni önmagammal: legyen szó előadásokról, tárgyalásokról, hálózatépítésről vagy akár a magánéletről. Mit is jelent az, hogy „csendes ember”? Mivel ránk, teljesen normális „csendes” (tehát se nem félénk, se nem túlérzékeny) emberekre szabott szakirodalom nem létezik, elhatároztam, hogy saját kezembe veszem a dolgot, és elkezdtem elemezni a saját kommunikációs szokásaimat. Elsősorban az angol nyelvű tanácsadó-irodalomban és a pszichológia területén leltem válaszokra. Ezenkívül speciális érdeklődéssel fordultam az ügyfeleim felé.

Izgalmas eredményre jutottam: két tulajdonságcsoportot fedeztem fel, amelyek az introvertált emberek kommunikációjában megfigyelhetőek voltak, és tisztán feloszthatóak erősségekre és akadályokra. Nem minden csendes ember rendelkezik ezen tulajdonságok mindegyikével, de sok csendes emberben megvan sok ilyen tulajdonság. Ezzel már lehet dolgozni!

Az erősségek egyértelműen előnyösek, de bizonyos értelemben az akadályok is azok – mert ha ismerem a magam akadályait, akkor jobban ismerem a saját szükségleteimet is, mint az, aki nem törődik a gyengéivel. Sokáig például antiszociálisnak tartottam magamat, amikor a családdal vagy barátokkal együtt töltött idő kellős közepén egyszercsak úgy éreztem, szükségem van egy kis egyedüllétre és félrehúzódnék. Ma már tudom: a visszavonulás logikus szükséglet számomra, ami kimerültség esetén segít feltöltődni. Nem nevezném gyengeségnek, ahogy egy extrovertált ember sem tekinthető gyengének attól, hogy az intrókhoz képest jobban rá van utalva a környezete megerősítésére.

Szeretném meghívni olvasóimat egy utazásra: ismerjük meg erősségeinket és akadályainkat. Üdvözöljük őket jó barátokként, akik végigkísérnek egész életünkön. Így egy adott szituációt sokkal könnyebben tudunk úgy befolyásolni, hogy megfeleljen nekünk és lehetővé váljon a sikeres kommunikáció.

Felteszek két kérdést, amelyek különösen alkalmasak arra, hogy megvizsgáljuk az emberi együttélés különböző típusait:

Milyen erősségeket tud egy csendes ember ebben a szituációban kihasználni?

Mire kell különösen ügyelnie egy csendes embernek ebben a szituációban?

Könyvemből megtudhatják a választ, amit erre a két kérdésre találtam, mégpedig úgy, hogy a saját életükben is alkalmazni tudják.

Mit találunk ebben a könyvben – és hogyan kell olvasni?

A fenti két kérdésre a következő oldalakon olvasható válaszok a legkülönbözőbb élethelyzetekre vonatkoznak: szakmai és magánéleti szituációkra, formális és nem formális alkalmakra, közelségre és távolságra, előadásokra és tárgyalásokra. Ha a kedves olvasó a csendes emberek csoportjába tartozik, akkor ez a könyv segíteni fog eligazodni a gyakran túlságosan hangos világban, és abban is támogatni fogja, hogy sikeres legyen abban, ami neki fontos. Mindent az introvertált emberek perspektívájából fogunk megvizsgálni.

Ha olvasóm inkább az extrovertáltak köréhez tartozik, akkor a könyv elolvasása után jobban fogja érteni csendes embertársait és becsülni erősségeiket – legyen szó a partnerről, rokonról vagy barátokról, egy kollégáról vagy főnökről, munkatársakról vagy kongresszusi résztvevőkről.

Ha pedig nem tudjuk eldönteni, hogy introvertált vagy extrovertált emberek vagyunk-e, akkor az 1. fejezetben található teszt segítségével erre is fény derül. A könyv egyébként is úgy van megírva, hogy annak tartalmát a saját személyes helyzetünkre tudjuk vonatkoztatni: ha válaszolunk a feltett kérdésekre, tovább tudunk lépni a problémáink megoldásában is. Ragadjuk meg az alkalmat – így megismerhetjük önmagunkat, és fejleszthetjük a másokkal folytatott kommunikációnkat is.

A könyv felépítéséhez igazodva belülről kifelé haladunk – éppen úgy, ahogy az introvertáltak szeretnek gondolkodni és kommunikálni. Először a személyiségre vetünk egy pillantást. Az első részben, a bevezető után áttekintjük a csendes emberekre jellemző erősségeket és akadályokat. Érdemes valóban ezzel a résszel kezdeni, hogy megszerezzük az alapokat. A II. rész, a 4. és 5. fejezet a magánéleti és a szakmai környezetet mutatja be – különös tekintettel arra, mi tesz jót a csendes embereknek és mitől válnak sikeressé. A II. rész legfőként azt mutatja meg, hogyan alakítható ez a két környezet „intro-alkalmassá”. A következő fejezetekben, amelyek a könyv III. részét képezik, megtudhatjuk, hogyan használjuk ezeket az erősségeket és hogyan győzzük le az akadályokat a másokkal való interakcióban. Szándékosan emeltem ki azokat az erősségeket és akadályokat, amelyek a kapcsolatok kialakításában, tárgyalásokon, nyilvános szerepléseken és üzleti találkozókon a legfontosabbak. Miután kitöltöttük a tesztet és egy pillantást vetettünk az 1. fejezet végén található összefoglalóra, jobban meg fogjuk érteni, mely személyes tulajdonságaink fontosak az adott szituációban.

A további fejezetekben megismerkedhetünk néhány csendes emberrel, akiknek (anonimizált) történetei jól példázzák, hogyan érvényesíthetik az introvertált emberek különféle helyzetekben az erősségeiket. Remélem, az ő tapasztalataik felbátorítanak mindenkit – és kedvet kapunk ahhoz, hogy kipróbáljuk az intro-kommunikációt.

A csendes emberek mozgatják a világot!

Sok közismert, híres személyiség az ismert tulajdonságai alapján csendes ember. Vessünk egy pillantást erre az illusztris névsorra:

»!«

Galéria: Közismert introvertált személyiségek

Ilse Aichinger – írónő, Ausztria

Woody Allen – színész, rendező, író, zenész, Amerikai Egyesült Államok

Lance Armstrong – kerékpárversenyző, hétszeres Tour de France győztes, Amerikai Egyesült Államok

Julian Assange – újságíró, a WikiLeaks szóvivője, Ausztrália

Michael Ballack – futballista, a német nemzeti válogatott egykori csapatkapitánya, Németország

Brenda Barnes – a Sara Lee cég elnöke, igazgatósági elnöke, Amerikai Egyesült Államok

Ingrid Bergman – színész, Svédország

Warren Buffet – vállalkozó, befektető, Amerikai Egyesült Államok

Cacau – brazil származású német futballista

Frédéric Chopin – zeneszerző, zongorista, Lengyelország

Marie Curie – vegyész és fizikus, fizikai és kémiai Nobel-díjas, Lengyelország

Charles Darwin – természetkutató, az evolúciós elmélet megteremtője, Egyesült Királyság

Bob Dylan – zenész, költő és festő, Amerikai Egyesült Államok

Clint Eastwood – színész, Amerikai Egyesült Államok

Albert Einstein – fizikus, fizikai Nobel-díjas, Németország

Mohandas Karamchand Gandhi (Mahatma Gandhi) – az indiai függetlenségi mozgalom szellemi vezetője, India

Bill Gates – a Microsoft alapítója, Amerikai Egyesült Államok

Sir Alfred Hitchcock – rendező, Egyesült Királyság

Michael Jackson – zenész, Amerikai Egyesült Államok

Günther Jauch – televíziós műsorvezető, újságíró, producer, Németország

Franz Kafka – német nyelvű, prágai író, Csehszlovákia

Immanuel Kant – a felvilágosodás filozófusa, Németország

Avril Lavigne – énekesnő, dalszövegíró, Kanada

Loriot (eredeti neve: Vicco von Bülow) – humorista, Németország

Angela Merkel – Németország kancellárja

Sir Isaac Newton – fizikus, matematikus, filozófus és teológus, Egyesült Királyság

Barack Obama – az Amerikai Egyesült Államok 44. elnöke

Michelle Pfeiffer – színésznő, Amerikai Egyesült Államok

Claudia Schiffer – modell, Németország

Soros György – üzletember, közgazdász, író, a Soros Alapítvány alapítója, Magyarország/Amerikai Egyesült Államok

Steven Spielberg – rendező, producer, forgatókönyvíró, Amerikai Egyesült Államok

Gabriele Strehle – divattervező (Strenesse), Németország

Tilda Swinton – színésznő, Egyesült Királyság

Teréz anya – Béke Nobel-díjas apáca, Albánia/India

Charles Mountbatten-Windsor (Károly) – walesi herceg, Cornwall hercege, az Egyesült Királyság trónörököse

Mark Zuckerberg – informatikus, a Facebook alapítója, Amerikai Egyesült Államok

Láthatjuk: bolygónk számtalan sikeres, hatalommal bíró, tehetséges, innovatív, bátor, okos és értékes embere csendes személyiség. Se nem jobbak, se nem rosszabbak (noha időnként ezt gondolják magukról), mint az extrovertált emberek. Mi a sikerük titka? Mindenekelőtt az, hogy hűek maradtak önmagukhoz, a maguk introverziójával és az összes többi tulajdonságukkal. Ez egy csodálatos sikerrecept, amit ajánlok is minden olvasómnak: maradjunk hűek önmagunkhoz, mint intróhoz, tegyük azt, ami velünk önazonos és a szükségleteinknek megfelel. Akárcsak a galériánkban szereplő emberek, mi is a magunk csendes módján változtassuk meg erősségeinkkel a világot! Ahogy Dolly Parton mondta egykor:

„Find out who you are – and do it on purpose!”1

I. rész
Kik vagyunk?
Mit tudunk?
Mire van szükségünk?

1. Mit jelent, hogy „csendes”?

Jonas egy jó hírű műszaki főiskolára jár, mérnöknek tanul. Két barátja van, akikkel szívesen találkozik – moziba járnak, vagy együtt sportolnak. A Web 2.0-n is aktív, a Facebookon és Twitteren keresztül tartja a kapcsolatot a volt osztálytársaival és a különféle szakmai gyakorlatokon megismert ismerőseivel. Jelenleg az egyik leghíresebb német autógyártó cégnél gyakornok. Szerelem és együttjárás dolgában Jonas kevésbé sikeres: a műszaki főiskolán kevés lány van, Jonas pedig szinte soha nem jár partikra vagy koncertekre, fárasztja a nagy hangzavar és a tömeg. Így inkább azon töri a fejét, hogy egy internetes társkereső oldalon keressen magához illő partnert.

A főiskolai tanulmányaiban Jonas jól halad: minden vizsgáját sikeresen teljesítette, szisztematikusan készül fel a szigorlatokra. Nem szereti, ha egy nagyobb szemináriumi csoport előtt kell kiselőadást tartania, a szóbeli vizsgáktól pedig kimondottan retteg. Szabadidejében szeret futni. Néha futás közben talál ötleteket a másik hobbijához: olyan motívumokat fényképez, amelyeken a táj és a technika valami újat alkot, például hidakat és ipari épületeket.

A „csendes ember” fogalma

Intro- és
extroverzióAz emberek introvertált és extrovertált személyiségcsoportokba sorolhatóak. Mindenki gondol valamit ezen fogalmak hallatán, és bizonyos tulajdonságokat kapcsol hozzájuk. Ha azonban alaposabban megvizsgáljuk a kérdést (akár a valós életben, akár az irodalomban), akkor hamar bizonytalanná válik az introvertált és extrovertált fogalmának elhatárolása. Az intro- és extroverzió megjelenési formáiban és meghatározásában ugyanis nagy eltérések tapasztalhatóak.

SzemélyiségfaktorEz a tulajdonság először is személyiségfüggő. Az intro- vagy extroverzióra való hajlammal együtt születünk – ugyanakkor társulnak hozzá bizonyos jegyek és szükségletek, amelyek meghatároznak bennünket. Az intro- és extrovertált tulajdonságok már gyermekkorban napvilágra kerülnek. Könnyebben megérthetjük ezt a fogalompárt, ha nem egymás ellentéteiként képzeljük el, hanem inkább mint egy kontinuum két szélső pontját. Minden ember rendelkezik mind introvertált, mind extrovertált tulajdonságokkal. Ezenkívül mindenki valamilyen mozgástérrel születik, egyfajta komfortzónával az intro-extro-kontinuumon belül, amelyben jól érzi magát. A legtöbb ember valahol a mérsékelt középső részen helyezkedik el, azonban vagy az intro- vagy az extro-oldalhoz való irányultsággal. A skála minden pontja egészségesnek tekintendő, csak a legszélsők okozhatnak problémát. Ez tehát azokat az embereket érinti, akik a kontinuum legvégén helyezkednek el, függetlenül attól, hogy az intro- vagy extrovertált széléről van szó. Viszont rendkívül egészségtelen folyamatosan a személyes komfortzónánkon kívül élni. Ha például egy Jonashoz hasonlóan zajra érzékeny introvertált személy tartósan magas zajszintnek van kitéve, az nagyon sok energiájába kerül, ráadásul egyidejűleg lehetetlenné válik számára a feltöltődés. Ha hosszú távon arra kényszerülne, hogy autókat értékesítsen, ahelyett hogy a vállalat adminisztrációs részlegén gyakornokoskodna, boldogtalan és kimerült lenne. Szélsőséges esetben akár ténylegesen meg is betegedhetünk, ha életünk nagy részét a személyes komfortzónánkon kívül töltjük.

SzituációfaktorMásodsorban az intro- és extroverzió szituációfüggő: mint egy sínpár, amellyel minden ember rendelkezik és a helyzetnek megfelelően használja a váltókat kifelé vagy befelé. Mi, emberek csodálatos alkalmazkodóképességgel rendelkezünk, személyiségünk lényegi eleme, hogy az adott szituációnak megfelelően képesek vagyunk rugalmasan megváltoztatni gondolkodásunkat és cselekvésünket. Életünk bármely pontján tudunk különféle módon viselkedni. Ez nem az intro- vagy extrovertáltsággal függ össze, hanem az intelligenciával vagy éppenséggel a fegyelmezettséggel, például amikor tudatosan egy olyan magatartást választunk, amely lényegesen eltér attól, ahogyan ösztönösen cselekednénk. Ezenkívül az adott szituációban betöltött szerepünk is meghatározza azt a döntésünket, hogyan kommunikálunk. Viselkedésünket különböző tényezők befolyásolják: Erősek vagy gyengék vagyunk a többiekhez képest? Mit várnak el tőlünk? Milyennek akarjuk láttatni magunkat?

Ezért Jonas az édesanyja születésnapján, családi körben, vidáman és vagány példaképként fog beszélgetni fiatalabb unokatestvéreivel. Idős nagynénjeivel majd udvariasan cseveg és türelmesen megválaszolja kérdéseiket. A munkahelye kiállítási standján kissé visszafogott lesz, amikor ismeretlenekkel kell kapcsolatba kerülnie. De igyekszik majd minden tőle telhetőt megtenni, mert ez a szakmai feladata. Még egy olyan kimondottan extrovertált személyiség, mint Anke Engelke, az ismert német színésznő életében is bizonyosan akadnak olyan pillanatok, amikor eláll a szava, vagy amikor tudatosan visszafogja magát. Sok extrovertált ember az ismeretségi körömben kifejezetten élvezi (sőt igényli!) a csend pillanatait a zűrös időszakok kellős közepén. Ez a rugalmasság összességében nagyon szerencsés, mivel az intro-extro-sín mozgásszabadságot ad, és a cselekvési lehetőségek gazdag tárházát kínálja.

KultúrafaktorHarmadrészt a minket körülvevő kultúra is több-kevesebb alkalmazkodókészséget követel az intro- vagy extroverzió irányában. Bizonyos országokban, például Japánban nagyra becsülik a csendet, a magányt és az elmélkedést. Az együttes hallgatás természetes része egy ismerősök közötti beszélgetésnek. Más kultúrából származó introvertáltak nagyon kellemesnek találják az ilyen tapasztalatokat. A klasszikusan extrovertált kultúrájúnak tekinthető Egyesült Államokban viszont többnyire kínosnak, vagy legalábbis kellemetlennek érzik az emberek, ha a beszélgetés során csend keletkezik. Az amerikaiak a szakmai és a magánéletben egyaránt normálisnak tekintik, hogy nagyrészt csoportokban töltsék az idejüket. Egy introvertált személyiség ezért az Egyesült Államokban (vagy Németországban és más európai országokban is) sokkal inkább kénytelen alkalmazkodni a környezetéhez extrovertált magatartásformákkal, mint Japánban, ahol „intro-barát” kultúrával találkozik.

ÉletrajzfaktorNem utolsósorban az életkorunk változásával párhuzamosan is megfigyelhetőek bizonyos eltolódások. A legtöbb ember, ahogy öregszik, egyre inkább a kontinuum közepe felé tolódik el, vagyis „mérsékeltebbé” válik az intro- vagy extrovertáltsági jellegét illetően. Életük második felében az extrovertált emberek számára is elérhetőbbé és értékesebbé válik az introverzió: segít önmagukra és a saját életükre reflektálni, elgondolkodni a dolgok értékéről és értelméről.

A szituációtól, kultúrától, sőt az életkortól való függősége ellenére az introverzió, illetve az extroverzió viszonylag stabil személyiségjegy, amely bizonyos tulajdonságokban és hajlamokban manifesztálódik. Az alábbi kulcskérdésre adott válasz döntő jelentőségű:

Az intro/extro kulcskérdés: Honnan származik az energia?

Tehát hogyan viselkedik egy ember, ha stressz éri és/vagy kimerült, és fel akarja tölteni a lemerült akkumulátort?

Az extro- és introvertált emberek energiaforrásaiAlapvetően kétféle válasz adható erre a kérdésre: van, aki a másokkal való kapcsolatból, beszélgetésből merít energiát. A férjem ilyen típus: egy fárasztó nap után számára az jelent kikapcsolódást, ha találkozik a barátaival, lejátszik egy meccset a focicsapatával vagy lemegy a kedvenc klubjába. Aki ezt teszi, az alapvetően inkább extrovertált beállítottságú.

Van, aki „bezárkózik”, és inkább egyedül regenerálódik, lehetőség szerint ingermentes környezetben, és nem veszteget közben sok szót. Én ilyen típus vagyok. Egy egész napos konferencia után élvezem, ha egyedül lehetek a szállodai szobámban, és olvasgathatok anélkül, hogy bárkihez is szólnék vagy bárki hozzám szólna. Esetleg találkozom egy kedves barátnőmmel, jót beszélgetünk kettesben, és így kapcsolódom ki. Egy háromnapos konferenciát követően legalább fél napra van szükségem, mire újra feltöltődöm. Nos, igen, eltalálták: aki így pihen, az inkább az introvertáltak csoportjába tartozik.

A túl sok stimuláció, inger kimeríti az introvertált személyeket. A munkahelyen ez lehet például egy olyan feladat, ahol sok különböző szempontot kell egyszerre figyelembe venni, a magánéletben pedig mondjuk egy parti sok ismeretlen emberrel és hangos zenével – olyan helyzet, amit még a Jonashoz hasonló fiatal introvertáltak is megerőltetőnek találnak. A túl erős ingerek azzal a hatással is járnak az introvertáltak esetében, hogy úgy érzik, muszáj egy kicsit félrevonulniuk. Az extrovertált emberek ellenben szeretik a sok ingert, mert energiát ad nekik. Ezért keresik a változatosságot, ha magukra vannak utalva és túl kevés új benyomás éri őket: a könyvtárban, kórházban vagy az egyszemélyes irodájú munkahelyen olyan tereket keresnek, ahol lehetséges a szociális kapcsolat: kávézó, kanapé, teakonyha, és mindazon terek, ahol lehetséges a telefonálás vagy az elektronikus kommunikáció. Az egyszemélyes irodában a kifejezetten extrovertált munkatársak számára a telefon és a számítógép jelenthet mentőövet, amelyek lehetővé teszik a külvilággal való kapcsolattartást.

NyugalomigényMindez nem jelenti azt, hogy az extrovertált embereknek ne lenne igénye időnként egy kis visszavonulásra vagy egy-egy csendes pillanatra. Az introvertáltaknak azonban létszükségletük, hogy egyedül lehessenek, és így regenerálódjanak. Ha nem biztosított számukra a nyugalom, a pihenés lehetősége, akkor ingerlékenyekké és kimerültekké válnak. Az introvertáltaknak általában hosszabb ingerszegény időre van szükségük, mielőtt visszatérnének a hétköznapok nyüzsgésébe. Háromhetes nyaralás a svéd erdők magányában? Ez biztosan inkább az introvertáltak, mint az extrovertáltak vágyálma!

»?«

Kérdés:

Nemsokára egy teszt segítségével kiderül, hogy az introvertáltak vagy az extrovertáltak típusához tartozik. Mit gondol?

Inkább introvertált vagyok. ❑

Inkább extrovertált vagyok. ❑

Mindkettő egyformán. ❑

Egyik típus sem jobb vagy rosszabb. A két fogalom egyszerűen csak leírja, hogy hajlamaink és szükségleteink alapján milyen beállítottságúak vagyunk. Minél pontosabban tisztában vagyunk azzal, mire van szükségünk, annál inkább képesek leszünk „jellemünknek megfelelő” módon élni és azt tenni, ami fontos számunkra. Mindenekelőtt tudnunk kell: az egyedül, illetve a másokkal, társaságban töltött időt úgy kell beosztanunk, hogy mindkettőből a nekünk megfelelő dózist kapjuk. Tanuljuk meg szisztematikusan feltenni magunknak a kérdést: Mire van szükségem jelenleg? Figyeljük meg: szinte mindig tudni fogjuk a választ.

A jellemünknek megfelelő élet kérdése: Mire van szükségem jelenleg?

Szélkerék és akkumulátorA különbség még inkább szembeszökő, ha egy egészen más területről hozunk fel egy példát, mégpedig az energiatermelés területéről: az extrovertált ember úgy termel energiát, mint a szélkerék – egyrészt külső impulzusokra van hozzá szüksége, másrészt neki magának is tevékenyen részt kell vennie a folyamatban és dinamikusan „forognia” kell. Egy introvertált személy ellenben olyan, mint egy akkumulátor: „külső szél” nélkül, nyugalmi állapotban töltődik fel, és ebben a szakaszban lehetőség szerint lemond az aktivitásról. Az introvertált embernek „akkumulátorként” több időre van szüksége, hogy visszanyerje az energiáját.

Extro- és introvertált agyAgykutatók mára bebizonyították, hogy az introvertált emberek több energiát fogyasztanak agytevékenységükkel, mint az extrovertáltak. Nálunk erősebb elektromos tevékenység mérhető, ráadásul állandóan, nem csak rendkívüli mentális kihívások esetén. Ez a magasabb energiaráfordítás mindenekelőtt a frontális kéregben mutatható ki: ott, ahol a belső folyamatok feldolgozása zajlik. Az agy ezen részén helyezkednek el a tanulásért, döntéshozásért, emlékezésért és problémamegoldásért felelős területek. Az introvertáltak tehát a benyomások feldolgozásához több energiát használnak fel, és ezzel gyorsabban lemerítik az akkumulátoraikat, mint az extrovertáltak, akik „szélmalomként” az energiafelvétel közben is képesek „utántölteni”. Az intrók számára ezért különösen fontos, hogy gazdaságosan bánjanak belső erejükkel.

Az intro-agy hamar túlingereltté válikAz intro-agy a kívülről érkező ingerekre is intenzívebben reagál, mint az extro-agy: érzékenyebben válaszol a környezeti ingerekre, könnyen túlstimulálttá válhat, és ezért lényegesen több energiára van szüksége a benyomások feldolgozásához. Ez például azt jelenti, hogy a Jonashoz hasonló intrókat már egy alacsonyabb zajszint is zavarja a szellemi tevékenység, például a tanulás közben. Extro csoporttársa viszont mérsékelt háttérzajnál (rádió) talán még jobban is halad, mint teljes csendben.

Ez nem azt jelenti, hogy egy extrovertált ember „elevenebb”, mint egy introvertált. És fordítva: az introvertáltak nem „eleve” csendesebbek, mint az extrovertáltak. Még a „félénk, visszahúzódó” jelzőnek sincs köze az introverzióhoz. A félénk emberek legfőbb jellemzője a szociális kapcsolatok miatti szorongás. Sokszor úgy érzik, tartaniuk kell a másokkal való találkozástól. A félelemnek azonban semmi köze az intro-extro-kontinuumhoz, mindkét típusra jellemző lehet.

Az introvertáltság nem félénkséget vagy túlérzékenységet jelent.

A „túlérzékenység” sem azonos az introverzióval. Az idegrendszernek a külső befolyásokra való rendkívüli érzékenységét jelenti, amely különösen gyorsan vezet ingertúltelítettséghez, ugyanakkor különleges empátiával is párosulhat. Bár viszonylag sok túlérzékeny ember introvertált, az is igaz, hogy 30 százalékuk az extrovertáltak csoportjába tartozik, amint azt Elaine Aron pszichológus kimutatta. Aron honlapja és egy személyes értékelést is tartalmazó teszt linkje a függelékben megtalálható.

Extrók és intrók: felfedezésük és felismerések

Freud és JungKereken száz évvel ezelőtt teremtette meg (az extrovertált) Sigmund Freud a modern pszichoanalízis alapjait. Számára a szexualitás volt a fő hajtóerő az ember tudatalattijában. Ifjabb kollégája, (az introvertált) Carl Gustav Jung kritikusan tekintett erre az elméletre. A tudatalatti átfogóbb modelljét dolgozta ki, amely a szexualitás mellett más tartalmaknak is teret adott. Az eltérő elméleti alapfeltételezések nem igazán hatottak megtermékenyítően a két tudós viszonyára. Végül külön folytatták a tevékenységüket és egymástól függetlenül végezték további kutatásaikat.

Jung 1921-es Lélektani típusok2 című munkájában definiálta elsőként az introverziót és az extroverziót mint személyiségünket lényegesen meghatározó jegyet. Négy funkciót különböztetett meg (gondolkodás, érzés, intuíció és érzékelés), amelyek mind az introvertált, mind az extrovertált emberek személyiségét meghatározzák. A Jung-féle introvertált-extrovertált megkülönböztetés minden későbbi számottevő személyiségtipológiában visszaköszön. Legszorosabban a főként az Egyesült Államokban elterjedt Myers–Briggs típusindikátor, valamint az Insights-teszt kapcsolódik az eredeti osztályozáshoz, ugyanis ezek tekintetbe veszik a Jung által definiált négy funkciót. Ám más módszerek, többek között a Big Five-teszt, a Reiss-profil, az Alpha-Plus- és a Structogram-analízis is alkalmazza az introvertált/extrovertált fogalmat mint jegyeket. Ezeknek azonban nincs egységes definíciója és nem is mindig azonosak az elnevezések. A Big Five-teszt az introvertált és extrovertált jegyeket érdekes módon az „extroverzió” gyűjtőfogalom alá sorolja be, ami körülbelül annyira logikus, mintha a „nő” a férfi és nő gyűjtőfogalma lenne.

Új megközelítésekMarti Olsen Laney The Introvert Advantage (Az introvertáltak előnye) című, 2002-ben megjelent könyvében arra hivatkozik, hogy Freud a Junggal való konfliktusát követően az introverziót a nárcizmusról szóló írásaiban negatívan jellemezte, míg az extroverziót egészségesnek és pozitívnak ítélte. Lehetséges, hogy az introverzióval kapcsolatos negatív megítélés, amely még napjainkban is felfedezhető (és az említett tesztek némelyikében is felsejlik) egy extrovertált tudósnak az introvertált kollégájával való összeveszéséből volna eredeztethető?

Wolfgang Roth (2003) egy másik összefüggésre hívja fel a figyelmet: véleménye szerint Jung a személyiségjegyek osztályozásával az extrovertált Freuddal való, őt régóta foglalkoztató és nyomasztó viszályát igyekezett megmagyarázni.

Ami azonban a legfontosabb: Jung az embereket nem az intro- vagy extroverziójuk foka alapján osztályozta. Számára mindkét irányultság fontos és értékes volt. Jung nézete szerint az intrók és az extrók kiegészítik és kölcsönösen támogathatják egymást abban, hogy tágítsák a perspektívájukat és új szemszögből nézzenek a világra. Egy projektben például az extro kolléganő megszervezi a cégen belül a szükséges támogatást, míg az intro kolléga gondoskodik arról, hogy részletesen megvizsgálják a növekedést elősegítő intézkedéseket. Egy intro apuka a kamaszodó extro lányának óvatosan határokat tud szabni, viszont egy extro-extro-kommunikáció esetén ugyanez könnyen konfliktusokhoz vezetne.

Az agyfiziológia jelentőségeA tudomány időközben előrehaladt. Az intro-extro tematika kapcsán az egyik legérdekesebb terület az agyfiziológia. Ez nem orvostudományi kérdés, de a természettudomány területéről származó felismerések önmagukban véve is rendkívül izgalmasak. A központi idegrendszer különböző területeit vizsgáló, a múlt század '90-es évei óta keletkezett tanulmányok sora bizonyítja, hogy az intro-extro-kontinuum nem csupán egy pszichológiai feltevés, hanem biológiai realitás. Ez azt jelenti, hogy a személyiségünk és a cselekvéseink az agyban mutatkozó fiziológiai adottságoknak felelnek meg. Ebből azonban nem lehet azt a következtetést levonni, hogy egy bizonyos módon kell kommunikálnunk vagy cselekednünk. A fiziológiai jegyek pusztán erősségeinkre és hajlamainkra engednek következtetni.

Rövid összefoglaló a legfontosabb felismerésekről:

»!«

Az intro-agy és az extro-agy nem egyforma!

Az introvertált kísérleti alanyok frontális kérgében az extrovertáltakkal összehasonlítva nagyobb fokú elektromos aktivitás figyelhető meg. Ezen a területen zajlik a belső folyamatok feldolgozása. Itt található a tanulásért, döntésért, emlékezésért és problémamegoldásért felelős terület (Anna Roming, 2011).

Debra Johnson, amerikai orvos 1999-ben bebizonyította, hogy az introverzió az említett frontális kéregben fennálló fokozott véráramlással áll összefüggésben. Azt is kimutatta, hogy az intrók és extrók közötti különbségek azáltal jönnek létre, hogy az agyukban a vér eltérő utakat jár be. Az introvertáltak szó szerint „lassabban kapcsolnak” – az ingerek hosszabb utat tesznek meg az idegpályákon, mint az extro-agyakban. Ezzel magyarázható, hogy a csendes embereknek esetenként több időre van szükségük, hogy végiggondoljanak valamit vagy reagáljanak.

Az introvertált és extrovertált emberek agyában más-más neurotranszmitterek dominálnak. Ezek olyan hírvivőanyagok, amelyek a nagyagykéregben zajló aktivitásokat befolyásolják és többek között az elégedettségért és jóllétért felelnek (Wolfgang Roth, 2007). A neurotranszmitterek által megtett utakat az ismétlődő cselekvések alakítják ki, és meghatároznak mindent, amit megszokásból teszünk. Minden ember egyéni, genetikailag meghatározott neurotranszmitter-szinttel rendelkezik. Az extrovertáltaknál lényegesen nagyobb aktivitás mutatkozik a dopamin nevű neurotranszmitter pályáin, míg az introvertáltaknál az acetylcholin aránya magasabb (Marti Olsen Laney, 2002).

Ennek a két neurotranszmitternek teljesen eltérő hatása van: a dopamin a motorikus ösztönzésért, a kíváncsiságért, a változatosságkeresésért és a jutalmazás elvárásáért felel, az acetylcholin viszont elsősorban a koncentráció, emlékezet és tanulás szempontjából játszik fontos szerepet (Wolfgang Roth, 2007). Susan Cain úgy fogalmazza meg ezen neurobiológiai különbség következményeit, hogy az extrókat jutalomorientáltnak, az intrókat pedig biztonságorientáltnak nevezi (Susan Cain, 2011). Ez kihat a kommunikációra is: az extrovertált emberek biológiai adottságaik révén hajlamosabbak az örömre, izgatottságra, túlhevültségre vagy akár eufóriára. Az extrók könnyebben vállalnak kockázatot, például több konfliktust vállalnak fel, tárgyalásokon bátrabban vágnak bele merész akciókba, és többnyire jobban érzik magukat akkor is, ha nagyobb közönség előtt kell beszélniük. Az intrók viszont kevésbé gyakran és intenzíven élnek meg euforikus érzéseket. Azonban fontosnak tartják, hogy pontosan figyeljenek és meghallgassanak másokat is, mielőtt cselekednének. Lehetőség szerint kerülik a konfliktusokat, ők maguk ritkán lépnek fel támadóan. Léteznek olyan tanulmányok, amelyek még azt is állítják, hogy az intrók hűségesebbek, mint az extrók…

A neurotranszmitterek egy nagyobb összefüggésrendszer részei. Vegetatív idegrendszerünkben (tehát abban a részben, amelyben minden „automatikusan” zajlik) két „ellenfél” található. A szimpatikus idegrendszer felel azért, hogy a test teljesítsen: támadásra, menekülésre vagy rendkívüli megerőltetésre készíti elő a külvilággal kapcsolatba kerülve. Az ingerátvitelre a szimpatikus idegrendszer az „extro transzmittert”, a dopamint használja. A paraszimpatikus ideg (vagy nyugalomideg) viszont épp az ellenkezőjéért felel: nyugalom, pihenés és kímélet. Csillapítja a szívverést, és elősegíti az emésztést. Az ingerátvitelhez a paraszimpatikus idegrendszer az „intro transzmittert”, az acetylcholint használja.

Marti Olsen Laney (2002) a fenti összefüggésekből (és néhány további tanulmányból) azt a következtetést vonja le, hogy az intrók és az extrók biológiai szempontból mindenekelőtt a vegetatív idegrendszer jellegében különböznek: az extrókat a szimpatikus idegrendszer aktivitása, az intrókat pedig a paraszimpatikus idegrendszer határozza meg. Ezenkívül úgy tűnik, az extrók (állítja Debrah Johnson az említett 1999-es tanulmányában) jobban rá vannak utalva a külvilág ingereire, mint az intrók, mert nem tudják azonos intenzitással stimulálni magukat belülről. A külső nyugalom és a magukba fordulás ezért az extrók számára komoly kihívás. Dean Hamer és Peter Copeland kutatásai igazolták, hogy az extrók számára a külső ingerek hiánya (például rutintevékenységek, kevés aktív ember, merev rituálék) alulingereltséget jelent (Hamer/Copeland 1998). Az extrók tehát enyhén nyugtalanná válnak vagy unatkoznak, ha az ingerszegény fázis túl sokáig áll fenn: ilyenkor valójában a dopaminmegvonástól szenvednek.

Ezzel biológiailag magyarázhatóvá válik, mi az oka annak, hogy az extrók az aktív, kifelé irányuló viselkedésből nyernek energiát, míg az intrók a nyugalomból merítenek erőt: az energiaszerzés két módja az eltérő vegetatív idegrendszerben fennálló arányoknak felel meg.

Komfortzóna mint természetes biotópEnnyit a különbségek tudományos alapjairól. A felvázolt háttérből érthetővé válik, miért olyan fontos, hogy az intro-extro-kontinuumon belül minél gyakrabban a komfortzónánkban tartózkodjunk: ez olyan, mint egy természetes biotóp, amelyre optimálisan vagyunk felkészítve – és amelyben a legkönnyebben és legkényelmesebben tudjuk élni az életünket.

Az intrók vagy az extrók vannak többségben?Azonban akadnak olyan, intrókat és extrókat érintő kérdések, amelyekre hiába keressük a választ a tudományban. Jó példa erre az az érdekes felvetés, amelyre nézőponttól függően eltérő válaszok adhatóak: Kisebbségben vannak-e az introvertált emberek az extrovertáltakhoz képest?

Az introvertáltak gyakran kevésbé látszanak – de mindenhol jelen vannak.

Mivel az extrovertáltak általában jobban hallhatóan és láthatóan kommunikálnak, egy-egy csoportban úgy tűnhet, ők vannak többségben, míg az introvertáltakat sokszor kevésbé vesszük észre. Marti Olsen Laney idézi könyvében többek között Kroegert és Thuesent, akik azt állítják, hogy a lakosság 75%-a extrovertált. Susan Cain becslése szerint az extrovertált személyek aránya 30–70% között van. Laurie Helgoe (2008) és Devora Zack (2012) ezzel szemben intro-tanulmányukban az intro- és extrovertált emberek kiegyensúlyozott, 50:50 arányát feltételezik, akárcsak a Myers–Briggs típusindikátorról szóló szakirodalom.

A pontos számarány nem állapítható meg. Annyi biztos, hogy sok, nagyon sok introvertált ember van. A következő bekezdésben arról lesz szó, ami könyvünk alaptémája, és a kommunikáció szempontjából minden számaránynál fontosabb: Hogyan viszonyulnak az introvertált személyek embertársaikhoz?

A megfelelő mennyiségű ember

Az intrók antiszociálisak?A csendes embereket, akik a szociális viszonyokban visszafogottak, könnyedén „antiszociálisnak” bélyegzik. Jogtalanul. Az introverzió és az olyan tulajdonságok, mint a barátságosság vagy az embertársaink iránti érdeklődés a személyiség egészen különböző területei. Természetesen létezik a világnak hátat fordító „kocka”, aki társadalmi kapcsolatait az interneten éli. Ugyanígy létezik azonban az introvertált kommunikációs szakértő is (például Anne, akivel a 6. fejezetben fogunk megismerkedni), aki nap mint nap a legkülönfélébb emberekkel dolgozik együtt, és kifejezetten élvezi a munkáját. Az extrovertáltak esetében is különböző személyiségekkel találkozhatunk: nem minden extrovertált ember karizmatikus mulattató – és bőségesen akad olyan extrovertált személy is, aki nem különösebben talpraesett a szociális viselkedés terén. Minden ember társadalmi lény. Szükségünk van egymásra. Az, hogy „szükségünk van”, tág jelentésű fogalom. Egy kisbabának például szüksége van másokra, hogy életben maradjon. Felnőttként is szükségünk van egymás társaságára – az emberjogi szervezetek a magánzárkát például egyenesen kínzásnak tekintik. Minden embernek szüksége van a másikra, hogy viselkedésnormákat sajátítson el.

Az a képesség, hogy pozitív kapcsolatokat építsünk ki más emberekkel, különböző tulajdonságokból tevődik össze. Közéjük tartozik a mások iránti érdeklődés, empátia, tisztelet, együttérzés – de még a bűntudat képessége is. Ilyen tulajdonságokkal az emberek attól függetlenül rendelkeznek, hogy intro- vagy extrovertáltak.

A csendes embereknek energiára van szükségük a szociális kapcsolatokhoz, míg az extrovertált emberek éppen ezen kapcsolatok révén nyernek energiát.

Befektetés vagy jutalom?Ám az intro- és extrovertált embereknek nem egyformán van szükségük embertársaikra. Itt is különböznek egymástól. Az intrók számára a másokkal való találkozás mindig egyben befektetés is: mint az előző részben láthattuk, az intrók számára a másokkal folytatott kommunikáció, különösen, ha nagyobb csoportban történik, meglehetősen energiaigényes. Ezzel szemben az extró ugyanebből a találkozásból energiát merít, úgyszólván neurotranszmitterekből álló „jutalmat” szerez. Ugye emlékszünk? Az extrónak „szélmalomként” szélre van szüksége, vagyis az emberekkel való eszmecserére, épp úgy, ahogy az intrónak (mint „akkumulátornak”) a visszavonulási fázisra van égetően nagy igénye, hogy feltölthesse energiatartalékait. Az extro ezenkívül általában jól érzi magát mások társaságában, és ezért könnyebben tud a külső perspektívára koncentrálni.

Bár az intrók is képesek jól érezni magukat társaságban, de másképp. Nekik kevesebb ingerre van igényük, az ő fejükben kívülről érkező ösztönzések nélkül is sokkal több minden történik, mint az extro-agyakban. A csendes emberek ezért érzik gyakran, hogy a társasági alkalmak felőrlik az erejüket – ezért is húzódnak inkább vissza. Ritkán vesznek részt találkozókon vagy passzívak maradnak ahelyett, hogy tudatosan kapcsolatot igyekeznének teremteni más emberekkel. Az intrók más kommunikációs formákat is előnyben részesítenek: szívesebben társalognak egy vagy legfeljebb két beszélgetőpartnerrel, mint nagyobb csoportokban. Inkább kisebb, mint zsúfolt, nagy teremben tartanak előadást. És bármilyen inspiráló is az intrók számára egy-egy beszélgetés, a befektetett energia csak akkor nyerhető vissza, ha a kapott stimulációt később egy nyugalmi fázisban tudják feldolgozni. Egyedül.

Intenzív benső életEzért hajlanak arra a csendes emberek, hogy elzárkózzanak a kívülről érkező újabb ingerek elől, ha túl sok benyomást kell feldolgozniuk. Az extrovertáltakat mindez téves következtetésre juttathatja: „Nem tud bánni az emberekkel! Utálja az embereket!” Rosszabb esetben egoistának, mások iránt érzéketlennek vagy akár magának való különcnek tartják őket. Kedves extrovertált olvasók! Ez nem igaz! Egyszerűen csak több figyelemre van szükségük az intenzív belső életükhöz, mint önöknek: a külső benyomásokat folyamatosan egybe kell vetniük a tapasztalatokkal, beállítódásokkal vagy személyes véleményekkel. Így aztán érthető, hogy ezek az aktivitások meglehetősen leterhelik a „memóriakapacitásukat”.

Irodalomjegyzék

Ancowitz, Nancy: Self-Promotion for Introverts. The Quiet Guide for Getting Ahead. New York: McGraw Hill 2010

Benun, Ilise: Jetzt hört ihr mal zu! Erste Hilfe für Schüchterne, Verunsicherte und Zurückhaltende. Weinheim: Wiley 2010

Cain, Susan: Still: Die Bedeutung von Introvertierten in einer lauten Welt. München: Riemann 2011 Godin, Seth: Linchpin: Are You Indispensable? London: Piatkus 2010 Hamer, Dean / Copeland, Peter: Das unausweichliche Erbe. Wie unser Verhalten von unseren Genen bestimmt ist. München: Scherz 1998 Hansen, Hartwig: Respekt – der Schlüssel zur Partnerschaft. Stuttgart: Klett-Cotta 2008 Helgoe, Laurie: Introvert Power. Why Your Inner Life Is Your Hidden Strength. Naperville: Sourcebooks 2008

Johnson, Debra et al.: Cerebral Blood Flow and Personality:

A Positron Emission Tomography Study. In: American Journal of Psychiatry 156, 1999, 252-257. oldal Jung, Carl Gustav: Typologie. München: Deutscher Taschenbuch Verlag 1921/2001 Kahnweiler, Jennifer B.: The Introverted Leader. Building on Your Quiet Strength. San Francisco: Berrett-Koehler 2009

Keltner, Dacher: Born to Be Good: The Science of a Meaningful Life. New York: Norton 2009 Knaths, Marion: Spiele mit der Macht. Wie Frauen sich durchsetzen. Hamburg: Hoffmann und Campe 2007

Löhken, Sylvia: Unter Extros. Erfolgsstrategien für introvertierte Persönlichkeiten. In: Löhr, Jörg (Kiadó): Die besten Ideen für eine starke Persönlichkeit. Offenbach: GABAL 2011, 231–246. oldal

Löhken, Sylvia / Brugger, Norbert: Kommunale Redepraxis. Stuttgart: Kohlhammer 2010

Olsen Laney, Marti: The Introvert Advantage. How to Thrive in an Extrovert World. New York: Workman Publishing 2002

Prochnik, George: In Pursuit of Silence. Listening for Meaning in a World of Noise. New York: Doubleday 2010

Roming, Anna: Die Stillen im Lande. In: Psychologie Heute, 38. évfolyam, 1. füzet, 2011. január, 20–27. oldal

Roth, Gerhard: Persönlichkeit, Entscheidung und Verhalten. Warum es so schwierig ist, sich und andere zu ändern. Stuttgart: Klett-Cotta 2007

Roth, Wolfgang: Einführung in die Psychologie C. G. Jungs. Düsseldorf: Patmos 2003

Scheddin, Monika: Erfolgsstrategie Networking. Nürnberg: Verlag Bildung und Wissen 2005

Schmitt, Tom / Esser, Michael: Status-Spiele. Wie ich in jeder Situation die Oberhand behalte. Frankfurt: Scherz 2009

Topf, Cornelia: Endlich mal die Klappe halten: Warum Schweigen besser ist als Reden. Offenbach: GABAL 2010

Zack, Devora: Networking für Networking-Hasser. Offenbach: GABAL 2012

Zeldin, Theodore: Der Rede Wert. Wie ein gutes Gespräch Ihr Leben bereichert. München: Malik 1999

Benien, Karl: Schwierige Gespräche führen. Reinbek: Rowohlt 2003

Glasl, Friedrich: Konfliktmanagement. Ein Handbuch für Führungskräfte, Beraterinnen und Berater. Stuttgart: Verlag Freies Geistesleben 2004

Jiranek, Heinz / Edmüller, Andreas: Konfliktmanagement. Freiburg: Haufe 2007

Patterson, Kerry / Grenny, Joseph / McMillan, Ron / Switzler, Al: Heilsame Konflikte. Wien: Linde 2006

További olvasnivalók az interneten

hsperson.com

Elaine Aron pszichológus a túlérzékenység témakörének szakértője. Honlapján találunk egy (angol nyelvű) tesztet, amelynek segítségével megállapíthatjuk, hogy túlérzékeny személyiségek vagyunk-e. Függetlenül attól, hogy intro- vagy extrovertáltak vagyunk, rendelkezhetünk ezzel a tulajdonsággal.

theantlantic.com

Itt online elérhető: Jonathan Rauch cikke Caring for your Introvert (2003. március), amely annak idején nagy visszhangot váltott ki. A folytatás (olvasói kommentárokkal) pedig itt olvasható: The Introversy Continues (2006. április), valamint egy interjú Rauchhal (Introverts of the World, Unite, 2006. február).

theintrovertedleaderblog.com

Jennifer Kahnweiler (angol nyelvű) blogja az introvertált személyiségről a munka világában.

thepowerofintroverts.com

Susan Cain (angol nyelvű) honlapja, amely tartalmaz egy blogot, valamint számtalan információt a sikeres introvertált élettel kapcsolatban.

time.com

Weisskopf, Michael: Obama: How He Learned to Win. In: Time Magazine online, 2008. május 8., [Külső hivatkozás]

vanha.med.utu.fi

Cardiovascular Risk in Young Finns Study: http://vanha.med. utu.fi/cardio/youngfinnsstudy/

Köszönetnyilvánítás

Ute Flockenhaus hatalmas lökést adott a könyvem megírásához, amikor csillogó szemmel elé álltam ötletemmel. Csak ennyit mondott: „Levédetem ezt a címet!” Soha nem fogom elfelejteni ezt a pillanatot…

Friederike Mannsperger nagyszerű lektori segítséget nyújtott bölcsességével, rugalmasságával és kiváló nyelvérzékével.

Dr. Fleur Wöss saját példáján bizonyította számomra, milyen nagy erőt képviselhet, átütő hatást válthat ki egy introvertált előadó.

Barátaim, Christine Herwig, dr. Eva Kalbheim, dr. Ursula Kleinhenz (†), dr. Isabell Lisberg-Haag, dr. Michael Meinhard, prof. Maria Parr, Tom Peters és Andreas Stickler tapasztalataikkal, ötleteikkel támogatták a munkámat.

Lars Schäfer gondoskodott arról, hogy megőrizzem a realitásérzékemet és a humoromat, továbbá neki köszönhetem, hogy végül is létrejött ez a kézirat (a 79 új ötlet nélkül).

Ph.D. John Kluempers és a Fiatalúr a legfontosabb extro, illetve a legfontosabb intro az életemben. Mindennap tudatosítják bennem, mi az, ami igazán fontos – a kézirat születése közben pedig vidám estéket szereztek az Agymenők sorozat filmjeivel.

A szerzőről

szerzoDr. Sylvia Löhken segíti a csendes embereket szakmai és magánéleti céljaik megvalósításában. Tudósként és egy nagy nemzetközi szervezet menedzsereként szerzett tapasztalataival saját bőrén ismerhette meg az ügyfelei világát: politika és közigazgatás, oktatás és kutatás, menedzsment és tanácsadás, globális és lokális kérdések területén.

A szerző férjével és fiával Bonn és Berlin, az amerikai és a német kultúra között „ingázik”. Folyamatosan olyan izgalmas könyvek, tartalmas beszélgetések, lehetőségek után kutat, amelyek elősegítik szakmai fejlődését.

www.leise-menschen.com

Lábjegyzetek

1 „Találd meg önmgad, és élj tudatosan!”

2 Jung, Carl Gustav: Lélektani típusok. Fordította Réti Emese. Budapest, 2006, Scolar Kiadó.

Ismerd meg szerzőinket és műveiket a
libri-kiado.hu weboldalon,
kövesd az újdonságokat és nézz videókat a
nyugatiter.hu blogunkon,
csatlakozz közösségünkhöz a Facebookon!

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
ekonyvlogo

Felhasznált betűtípus
Noto Serif – SIL Open Font Licence