Dörnyei Kálmán

A 26-szor klónozott Nordy Fox kalandjai

(Részlet)

athenaeum

© Dörnyei Kálmán, 2009

Kiadta az Athenaeum Kiadó

www.athenaeum.hu

ISBN 978 963 293 005 3

Készítette: eKönyv Magyarország Kft.

Apának, aki odafentről segített,

Anyának, aki sok szeretettel kísérte végig, míg 3 kilogrammos kis lényből 90 kilogrammos monstrummá változom,

Feleségemnek, Zsuzsinak a rengeteg jó tanácsért, és hogy mindig visszahozott a valóságba, amikor már majdnem magába rántott egy fekete lyuk, felfalt egy óriástök, vagy megpróbált elpusztítani egy skizofrén robot,

George Bendo barátomnak, a kritikusok gyöngyének,

és Botos János barátomnak a sasszeméért.

1. Fejezet

A 26-szor klónozott Nordy Fox

Jambó mindenkinek! Abu Had Szaid, a tizenkétezer pontos bemondó köszönt benneteket Új-Tanzániából, kedveskéim! Regionális híreink következnek.

Szélsőséges időjárás, tevék fagyhalála! Az északnyugati Uluguru-hegységben, Mfumbwe megapolisz közelében ezer teve fagyott meg egy programhiba következtében. A  térségben további hidegfronttól nem kell tartani. A  hőmérséklet Mfumbwe környékén napközben plusz huszonnyolc fok lesz. Használjátok ki a kora délutáni napsütéses órákat, töltsetek minél több időt a szabadban! Szervezetünk számára elengedhetetlen a napfény jótékony hatása. Azonban ne feledkezzetek meg a vega-sugárzásról! Használjatok Babilon-védőpajzsot, hogy a biológiailag aktív sugarak ne roncsolják szét belső szerveiteket! Legyetek óvatosak, mert estére mínusz tizennégy fokra csökkentik a hőmérsékletet! A hideg levegő leginkább a krónikus légzőszervi betegségben szenvedők állapotát ronthatja. Asztmásoknak és idült légcsőhurutos betegeknek nem ajánlott hosszú ideig védőpajzs nélkül a szabadban tartózkodni, mert ennek következtében súlyosabb kórállapot, akár tüdőgyulladás is kialakulhat. A  Giants Klinika megfizethető áron, éjjel-nappal várja ügyfeleit.

Kicsit lehalkítottam, míg a reklámok mentek, és teljes egészében átadtam magam az élvezetnek. Táplálék-feldolgozás, -szállítás, -felszívódás, elő-, közép-, utóbél, perisztaltikus mozgás, apparatus digestorius, systema musculorum, organa uropoetica – ilyen csodálatos szavak futottak keresztül agyamon, miközben kényelmesen ellazítottam testem. Enyhe borzongás futott keresztül rajtam.

Az élmény – ahogy vártam – csodálatos volt. Jobb, mint amit akkor éreztem, amikor elfogyasztottam az ételt. Eddig speciális sejtszerveim segítségével bontottam molekulákra a táplálékot, és intracelluláris emésztéssel dolgoztam fel az anyagokat. Többhetes orvosi munkára volt szükség, hogy átalakítsák szervezetemet a bélcsatornán keresztüli emésztésre. Valódi spenótot ettem igazi krumplipürével és tyúk tojta tojásmasszával. Nem holmi negyvenedik generációs kapszulát! Ez már egyfajta előajándék volt szüleimtől, akik teljes mértékben biztosak voltak abban, hogy holnap sikeresen lediplomázom…

Kinyújtózkodtam a salakelnyelőn, és mélyet sóhajtottam. Hatalmába kerített a megtisztulás érzése. Közben egészen meg is feledkeztem Abu Had Szaidról. Elégedetten adtam vissza a hangot a sztárbemondónak:

Igazi szenzációval szolgálhatok, kedveskéim! Natasa Hexautera humán nő huszonkettes ikreket hozott a világra. A  kilencvennégy éves anya hetedszerre szült. Ezzel a teljesítménnyel bekerült a Galaktikus Rekordok Könyvébe.

És végül három jótanács, kedveskéim.

Az első: nyissatok agysejtállományotok századrészéből agysejt-betétet a Giantsnél, hogy idősebb korotokban, ha lesújt a Neoalzheimer-kór, legyen hova fordulnotok tartalékért!

A második: vásároljatok új sejtkapcsolódásokat!

És végül a harmadik: lízingeljetek Vezuv 400-as Stílus siklót!

Ne feledjétek, kedveskéim: Babilon-védőpajzs! Salaama mindenkinek! Béke veletek!

–  Salaama neked is, Abu! – mondtam, és bekapcsoltam a sterilizátort.

–  Ifjabb Nordy Foxot várják szülei a társalgóban! – szólalt meg a családi számítógép.

Szüleim nem szerették, ha kések, ezért rögtön bepattantam a liftbe, és lementem a huszadik emeletre. Sosem értettem, miért van szükség ilyen nagy lakásra, de hiába kérdeztem őket, a válaszuk mindig ugyanaz volt:

–  Nem vagyunk ősemberek, hogy barlangban lakjunk! – mondták. Vagy azt, hogy: –  Úgy gondolkodsz, Nordy, mint egy homo sapiens. Szedd össze magad, kérlek!

Szüleim a társalgó főnixmintás, kerek asztalánál vártak rám. Atyám egyenes háttal, katonásan ült légpárnáján. A  maga kettőszázharminc centiméterével jó fejjel alacsonyabb volt nálam. Mellette ült anyám, aki pontosan ugyanúgy nézett ki, mint atyám. Szintén férfi volt, ráadásul az atyám egyik klónja. A  Ligavezetők csak kivételes esetben engedélyezték a klón és a klónozott személy együttes létezését. De atyám fontos munkát végzett egy mesterségesintelligencia-gyárban.

Anyám – mivel atyám klónja volt – szintén ugyanahhoz értett, így ő is alkalmazottként dolgozott ugyanabban a gyárban. Nekem, az egyszem fiacskájuknak még nagyobb karriert szántak.

Szerintük kiváló csillagközi navigátor lesz belőlem. Én erről nem voltam annyira meggyőződve. A  jelen kor tudományos vívmányainál sokkal jobban érdekeltek a korábbi évezredek kultúrái, társadalmai.

A csillagközi navigátor munkakör betöltéséhez tizennégy diplomára, rengeteg szerencsére és legfőképp megfelelő kapcsolatokra volt szükség.

Tíz évig jártam az Űrtudományok Egyetemén a Makrokozmosz Karra. Ha holnap sikerül a vizsgám az általános világegyetemi ismeretek szakon, akkor megvan a belsőkozmosz-analizátori diplomám.

Atyám intett, hogy foglaljam el helyem a légpárnámon, és fogyasszam el vacsorámat.

Leültem hozzájuk, és lenyeltem először a kék, majd a piros kapszulát.

–  Mehetek vissza tanulni? – kérdeztem kissé sértődötten. Zavart, hogy egyiküket sem érdekelte, milyen volt a spenót burgonyával és tojással.

Anyám komoly tekintettel nézett rám, majd mély hangján megszólalt:

–  Nordy fiam, a helyeden maradsz, és végighallgatsz! Atyáddal egyetértésben arra az elhatározásra jutottunk, hogy ha a holnapi vizsgád eredménytelen lesz, akkor megsemmisítünk.

Furcsa rosszullét kerített hatalmába. Azt hiszem, ezt az érzést nevezik hányingernek.

–  Miért akartok elpusztítani? – sápadtam el.

Erre a kérdésemre atyám dühödten az asztalra csapta a kezében tartott bibliotárat, mely kinyílt Gaia A homo sapiensek vŽgnapjai című művénél. Így förmedt rám:

–  Fiam, tudod jól, hogy mennyire szeretlek! – kezdte atyám a lelki fröccsöt, de én tisztában voltam vele, hogy sajátmagán kívül senki mást nem szeret. Ezért is vette sajátmagát feleségül. Nem tartott önálló individuumnak, csak a része voltam. Testének egy különálló darabja, melytől megkövetelte a tökéletes működést.

–  Nordy, ha a vizsgád holnap nem sikerül, akkor már nem veheted fel többször a belsőkozmosz-analízis tárgyat. Anélkül pedig milyen csillagközi navigátor válhatna belőled?! A törvények értelmében, ha dezintegráltatunk és újra klónoztatunk, akkor a töröltetést követően megint felvetethetünk a névjegyzékbe, és másodszor is elkezdheted a belsőkozmosz-analízist. Tudom, hogy a klónozás rengeteg kiadást, neked pedig újabb egy év tanulást jelent, de ha intelligens vagy, belátod, nincs más megoldás.

–  Pokolba a rengeteg kiadással! – fakadtam ki. – Ti ki akartok végezni engem! Apró darabokra akarjátok bomlasztani a testem. Nem tudom ép ésszel felfogni! Atyám! Anyám! Kérlek, ne tegyétek!

–  Elég legyen, Nordy! – emelte fel atyám a hangját. – Muszáj ezt mindig eljátszanod? Számtalanszor előadtad ezt a műsort, nem szeretném újra végighallgatni a siránkozásodat. Szánalmas vagy!

Anyám mosolyt erőltetett az arcára, és azt mondta:

–  Nordy, kicsi fiam! Atyáddal meg vagyunk győződve arról, hogy eredményes lesz a vizsgád, és újabb klónozásra nem lesz szükség.

–  De ha mégsem sikerülne!? – tört fel belőlem a pánik és a harag egyvelege. – Akkor dezintegráltattok, és egy vacak sejtemből újra klónoztattok. Az a klón már nem én leszek. Az egy másik lény lesz!

–  Hát te bolond vagy! – ordibált most már atyám is. – Ki a fene lenne, ha nem te?! Hogyan lehet valaki ennyire régimódi?!

Anyám ugyanúgy gondolkozott, mint atyám. Nagyot sóhajtott:

–  Miért nem tudsz úgy viselkedni, mint egy normális ember? – kérdezte tőlem.

Talán azért, mert nem voltam olyan normális neo sapiens, mint ők.

Atyám és egy staupaurosi hím spermaötvözetéből jöttem létre mesterséges megtermékenyítéssel egy staupaurosi nőstény peteérlelőjében. Ennek megfelelően kettő tentaculum nőtt ki fejemből, végükön kemoreceptorokkal. A  számban fogak helyett vékony fonalak tekergőztek, orrom helyén kilenc üreg tátongott, fedőrétegem pedig szépen fotoszintetizált. Azért a külsőm nem váltott ki túl nagy megrökönyödést az emberekből.

A Föld, kedvező elhelyezkedése miatt, évezredek óta intergalaktikus logisztikai központnak számított. Napról-napra rengeteg létforma megfordult itt, sokan le is telepedtek. Néhányan közülük alkalmasak voltak az emberi fajjal való közösülésre, és néha még utódnemzésre is.

Erre mondta a Potreonon élő nagyapám, hogy „Nagy az Isten állatkertje, és egyre növekszik!” Meg még azt is mondta Freddy nagyapa – ha sokat ivott –, hogy „Moslékok vagyunk mind!”.

A moslék szó jelentésével nem voltam tisztában, ezért annak idején megkérdeztem családi számítógépünktől, mire a válasz az volt:

„Disznók etetésére korpából, darából, ételmaradékból vízzel elkevert sűrű lé.”

Ettől nem lettem okosabb, ezért kértem a számítógépet, hogy értelmezze nekem. A  gép 0,000023 másodperc alatt 430000 lehetséges megoldást talált azzal kapcsolatban, hogy mire gondolhatott Freddy nagyapa...

Kilencven százalékban számítottam neo sapiensnek, nyolc százalékban staupaurosi voltam. A  maradékon a Synio cég hardvere, szoftvere, illetve néhány, az agyammal szoros együttélésben lévő szimbionta osztozott.

A staupaurosi az embernél magasabb rendű faj. Ám kétezer évvel ezelőtt – 2950-ben –, az emberi faj győzelmet aratott felettük, majd leigázta őket. Mindezt annak köszönhették, hogy Staupauros népe, ellentétben az emberi fajjal, nem ismerte a hazugság, a becstelen harcmodor, vagy a „fajtársaid életének értéke egyenlő egy kalap szarral, tehát nyugodtan áldozd fel egy magasabb cél érdekében” fogalmakat.

De ez már nagyon régen volt. Ezer éve békesség honolt a világegyetemben, csak az én lelkemben dúlt háború. Ha nem sikerül a holnapi vizsgám, akkor a szüleim megölnek. Szeretetből, gonoszságból vagy csupán azért, mert az állandó újraklónozásom miatt életem annyit sem ért nekik, mint a családi számítógépünk cserélhető processzora – a végeredmény szempontjából mit sem számított.