Szőcs Géza

A kisbereki böszörmények

(Részlet)

Tragikomédia három felvonásban

Fapadoskonyv.hu

Kolozsvárott, 1994 márciusában

Fapadoskonyv.hu Kft.

honlap: www.fapadoskonyv.hu

e-mail: info@fapadoskonyv.hu

Borító: Rimanóczy Andrea

ISBN 978-963-299-424-6

Szereplők:

Som László: 65 éves

Ulrike, a felesége: 60 körül

Helmuth: a fiuk, 26-27 éves

Erzsi: a lányuk, fodrásznő, 35 éves

Pakot-Fülöp Lajos: Erzsi újdonsült férje, 25-30 között, tornatanár

Mary Morgan: Helmuth menyasszonya, 18 éves

Morgan kapitány: Mary apja, 55 körül

Lőcsei Lőrinc, vagyis Lönci: történelemtanár, aligazgató

Józon Mihály: magyartanár

Bajzáth Aladár: rajztanár és cégérfestő

András: filozófiatanár, iskolaigazgató

Károly: földrajztanár

Buksi: némettanár

Béci: volt kémiatanár, jelenleg műhelytanár

Feri: orvos

Tamás: biológus, tetoválómester

Református lelkipásztor

Tiborc

Sipi: takarítónő

Gazda

Őrnagy

Segédtiszt

I. utazóügynök

II. utazóügynök

Boltos, boltossegédek, cipész, násznagyok, vőfélyek, tanárok,

diákok, helybeliek, lakodalmi zenészek, vendégek, asszonyok,

gyermekek

A darab nyelvezete – bizonyos dimenzióiban (és egyebektől itt eltekintve) – a magyar peremterületek némelyikére a hetvenes-nyolcvanas években jellemző közbeszédet, nyelvi állapotot, humorszintet törekszik felidézni.

A rendező szuverén joga, hogy a szerző szövegjavaslataiból tetszése szerint bármit kihagyjon, összevonjon, sőt – ha bele kíván helyezkedni e világba – a szövegtestet akár ki is egészítheti.

Történetünk színhelye Kisberek. Kisberek 1919 előtt vagy után a történelemben semmiféle szerepet nem játszott és a művelődéstörténetben sem. Nem került sor a közelében döntő ütközetre, piactéren vagy templomában soha senki semmi följegyzésre méltót nem mondott s a falu egyetlen szülötte sem lett ismertté, még bár annyira sem, hogy valamelyik városi újság akár a rendőrségi hírekben is foglalkozott volna Kisberekiekkel. Leszámítva senkit sem érdeklő termálvizét és elhanyagolt fürdőjét, Kisberek mindig is ugyanolyan jellegtelen településnek számított, mint akárhány más alföldi falu.

Történetünk időpontjáig Kisberek egyetlen egyszer került az érdeklődés középpontjába, 1919-ben. Ebben az évben a vesztett világháború után, az akkori Magyarország nagy részét a szomszédos államok fegyveres erővel megszállták, s az így kialakult demarkációs vonalakat több mint egy évvel később a Párizs környéki békeszerződések véglegesítettek államközi határvonalakként.

A szenzációs kivételt Kisberek község jelentette. Kisberek ugyanis az utódállamok hadserege által el nem foglalt területen feküdt, vagyis az éppen akkoriban csonkának elnevezett Magyarország peremén. Nos, 1919-20-ban a kisberekiek rengeteg közbenjárással, furfanggal, instanciázással, megvesztegetéssel és megfelelő összeköttetésekkel elintézték, hogy a falu – a majdnem színmagyar Kisberek – átkerüljön a demarkációs vonal túlsó felére. Azaz a kisberekiek – állítólag gazdasági okokból, de ez ma már mindegy – kijárták maguknak, hogy ne Magyarországhoz tartozzanak, hanem az egyik más többségű és más nyelvű utódállamhoz; történetünk szempontjából úgyszólván mindegy is, hogy melyikhez. Éppen ezért, – mint ahogyan magát Kisbereket is átlátszó álnéven emlegetjük – ezt a szóbanforgó, létező országot is nemlétező névvel fogjuk megnevezni: Mén földje néven. Történetünk időpontjában – 1989 decemberének közepén – Mén földjén Vérmarót uralkodik.

I. felvonás

Helyszín: a kisbereki iskola tornaterme, amit tanári szobának – és valamelyest díszteremnek – alakítottak át, eredetileg ideiglenes jelleggel, de az ideiglenesség már elég régóta tarthat. Hosszú asztal vörös abrosszal leterítve; rozzant zongora; bordásfal, gyűrűk, korlátok, bak, súlyzók, bokszkesztyűk. Jól látható helyen egy pohárban: műfogsor. Az egyik oldalon alacsony, lapos, hosszú, fával fűthető kemence. A falon fő helyen Vérmarót portréja.

Az előtérben Som László és Bajzáth Aladár, a rajztanár.

Kintről felhangzik egy induló. A lejátszó roppant elhasznált lehet: a túl lassú fordulatszám miatt a dallam torz, a szöveg érthetetlen.

A rajztanár éppen egy frissen elkészült cégtáblával foglalkozik: hullámpapírt szögez a cégfelirat rámájára. A táblán ez olvasható:

Zöldség

Gyümölcs

Som: Pizzéria nyílt a városban.

Aladár: Igen?

Som: Igen. Ma bent jártam és megnéztem közelről. Bementem és megkérdeztem...

Aladár: Mit?

Som: Hogy van-e pizzájuk.

Aladár: És mit mondtak?

Som: Mondták, hogy nincs.

Közben kicsengetnek. Néhány tanár jön be: Lönci, történelemtanár, egyben aligazgató; Pakot-Fülöp, tornatanár, ő a vőlegény; Mihály, magyartanár; Buksi, némettanár; Tamás, biológiatanár; Károly, földrajztanár; a csavargó-külsejű Béci, műhelytanár.

Kívül a gyerekek az évharmadzáró ünnepséghez sorakoznak fel. Az aligazgató beszéde a tanári ablakából, jutalomkönyv-osztás; kint a kórus népdalokat és indulókat énekel, olykor jelszavakat skandál, ez meglehetősen elnyomja a beszédeket, a hangosítás is rossz, recsegős, körülbelül olyan, mint valami vidéki pályaudvaron, néhány foszlányt lehet csak érteni.

Lönci: ...gondoskodása a tanuló ifjúságról... iránti hűség... szorgalommal és odaadással... a jövő... a fényes jövő... munkátokkal megalapozzátok...

Aladár és Som elvegyülnek a tanárok között. Béci nyugodtan leül a kisszékre, felhajtja a hullámpapírt, s mialatt az ünnepély zajlik, kiegészíti a cégfelírást:

Zöldség

Gyümölcs

Patkány

Az ablakon túlról néhány jótanuló szavalatából hallunk foszlányokat. (A nagybetűvel kiemelt részek tisztán hallhatóak, a többiből annyi, amennyit a rendező jónak lát.) A szavalatokba belekeveredik Béci monológja is, mintegy ellenpontszerűen.

Szavalat:

NÉGERNEK LENNI.

Szőcs Kálmán verse.

(Amerikai négerlázadásokra)

Négernek lenni más hazában,

……………………………..

Rettegni úton, buszon, földalattin,

……………………………….

NÉGERNEK LENNI OTT, AHOL FEHÉREK

FENNKÖLT FENSŐBBSÉGGEL JÁRNAK RÉSZEG,

………………………………..

Négernek lenni ott, ahol fehérek

Rekedtre őrjöngve mutatják, mi az ének.

Négernek lenni tiszta nyelvvel,

Fehér fogakkal, izzó testtel,

FIGYELNI MINDIG ERRE, ARRA,

NE SÉRTSEK ÉS NE SÉRTSEN HANGOS FAJTA;

…………………………………

NÉGERNEK LENNI OTT, AHOL

AZ ÉJ, A MÉLY, A FÉLELEM DALOL,

………………………………….

NEVETVE ELPUSZTULUNK MIND EGY SZÁLIG,

KORMÁNYZÓ ÚR! NEM BÍRJUK MÁR SOKÁIG!

Béci (a kisszéken ülve, miközben fest): Apám milliárdos volt. Fia koldus, most öregségére, kényszerlakhelyre, könyöradományra szorul, ha élni akar, mert harmincnyolc évi munkámért meg egy fekvőhelyet sem érdemeltem ki? Dacára annak, hogy dolgozni, tanulni, országom építésének az érdekében minden erőmet beleadtam, befektettem, így óriási teljesítményeket értem el, nagy hasznára voltam az ország megerősödésében, gyarapodásában, fellendülésében. Mindezekért a tetteimért, megbecsülés helyett kapom, jön: koldussá tettek, kicsi fizetés, ezért milliós károsodás ér, amiből telt volna: kertes házra, autóra, szép nyugdíj, sok pénz, gazdag ember...

Közben Béci visszaszögezte a hullámpapírt a cégtáblára. Nemsokára felbukkan a boltfelelős és két segédje; Aladár előrejön velük, rámutat a letakart cégtáblára. A boltos hálálkodva fizet, a segédek felemelik és elviszik a cégért.

Somné (be): Semmi hír?

Som: Milyen hírre gondolsz, Ulrike?

Somné: Te Som! Három és fel éve, hogy nem láttad a fiadat, és itt ülsz ilyen blazírtan. Na szo etwasz...

Som: Nyugalom. Azt írta, hogy pénteken, tizenötödikén megérkezik.

Somné: Nohát. És péntek, december tizenötödike.

Som: De még csak koradélután van.

Somné (ki)

Orvos (be, harsányan): Ho si Min!? (A „hogy-és-mint” hanglejtésével)

Többen (egyszerre): Köszönjük, közepesen.

Ahogy lehet, de büszkén.

Gyengécskén, doktor úr.

Orvos: Füles, lehet már gratulálni?

Pakot-Fülöp: Köszönöm, doktor úr... a menyasszonyom...

Béci: Mit hallok? Menyasszony? Esze semmi, fogd meg jól...

Pakot-Fülöp: Tegnap megvolt a polgári.

Orvos: Végülis hol?

Pakot-Fülöp: Hát a bezerédi néptanácsnál, lévén nálunk most már nincs hivatal, mióta...

Orvos: No de a lakodalom?

Pakot-Fülöp: Azt itt tartjuk a fürdő épületében. Ahogy a meghívóban áll. Nézzen csak ki, mekkora a felfordulás.

Orvos (kipillant): Ez igen. A felfordulás a városban is teljes, most jövök onnan. Csak ott nem esküvőre készülnek.

Aladár: Hanem? Már ha szabad megkérdeznem.

Orvos: Minden orvost értesítettek, hogy legyünk készenlétben. Senki nem hagyhatja el a körzetet, mert ma délután 3 órától kezdődik a C-vitamin akció.

Buksi: Az mi?

Orvos: Az azt jelenti, hogy Vérmarót a környéken lesz és ezért minden kórházban, minden rendelőben mindenkinek talpon kell lennie.

Mihály: De miért?

Orvos: Hogyha hirtelen ő vagy valaki a vendégei közül vagy a kíséretéből... szóval minden eshetőségre.

Károly: Vendégekkel jön?

Orvos: A Nyugatafrikai Császárság uralkodójával jönnek.

Aladár: Ja igen, láttuk a tévében is... semmi jót nem nézek ki ebből a császárból.

Som: Egyet se búsulj. Mióta ezek a figurák fölbukkantak, sokkal színesebb és olvasmányosabb a külpolitikai rovat. Igaz, hogy azelőtt ugyanezek az alakok a bűnügyi oldalon szoktak szerepelni...

Orvos: Na és mit mondott a császár?

Aladár: Beszéltek népeink történelmi barátságáról...

Lönci: A nyugatafrikai nép és a mienk ősi barátságáról?

Aladár: Úgy van, Lönci. Évezredes barátságáról. Aztán azt is mondta a császár, hogy eljött az idő, mikortól fogva minden nép saját kezébe veszi sorsa irányítását.

Lönci: És?

Aladár: És Vérmarót is elmondta, hogy ezentúl igenis, minden nép maga uralkodik saját magán, sőt még más népeken is... Aztán sokat beszéltek az ősök csontjairól, hogy így meg úgy, amelyek a szent szülőföldben porladnak, s hogy megvédjük a szülőföldet.

Som: De miért fontos ez most?

Aladár: Nem tudom. Mindenesetre nagyon sokat rágták a csontokat, főleg a császár.

(Kintről felhangzik a Jött egy kapitány... kezdetű dal.)

Som: A múltkor is: jött egy kapitány... honnan is? valami nagyon furcsa helyről. Károly, nem emlékszel?

Károly: Thomas Sankara kapitány jött Burkina Fasóból.

Som: Burkina... honnan?

Károly: Burkina Faso.

Som: Mi az?

Károly: Felső-Volta.

Som: Gondolhattam volna, hogy Felső...

Károly: Miből?

Som: Merthogy Faso. (dúdol) ...Piros pej paripán... Kardja megvillan a jobbik oldalán... Na, megyek a vécére. (hirtelen megáll) Jut eszembe, hol van az igazgató úr?

Buksi: Még nem jött vissza a városból. Miért?

Som: Merthogy a vécéablak meg mindig nincs betéve. Hogy lehet ez?

Károly: Dehát úgyis csak deréktól felfele látnak be.

Som: De én deréktól felfele sem szeretek látszani, mikor pisilek. (ki)

Orvos: Figyeltétek, hogy a legnéptelenebb országúton is, ha az ember megáll a kocsival és kiszáll pisilni, rögtön csúcsforgalom támad?

Buksi: De tényleg, miért nem tétetjük be azt a vécéablakot?

Mihály: Most, mikor a falu már megkapta a felszólítást? Két héttel a kiürítés előtt? Világosan megmondták, hogy még idén jönnek a bulldózerek, még idén! és ma december tizenötödike. Tíz napra akarsz betétetni egy ablakot?

Som (visszajön, orrát fújva, közben a zsebkendőt nézegetve): Nem tudjátok mi lehet az a betegség, amikor az emberből alul-felül ömlik a vér?

Orvos: Azt mondják, a papunknak meggyűlt a baja...

Buksi: Miért?

Orvos: Mert nem akarta aláírni, hogy ő az, aki kérvényezi a hangszórók fölszerelését a templomtoronyba... arra hivatkozott, hogy a falut nemsokára úgyis lerombolják... de az elvtársak persze tudták, mire megy ki a dolog.

Károly: Ja, hogy az indulót...

Orvos: Igen, közölték is vele: mi tudjuk, mi a bajotok. Nektek valójában az fáj, az nem tetszik, hogy a faluban óránként felhangozzon Nagyszerű Lajkónak, a magyarölő hősnek az indulója... mi nagyonis jól tudjuk, hogy mit gondoltok a hős Lajkóról és az indulójáról...

Károly: És?

Orvos: És a papunk mégsem írta alá.

Pakot-Fülöp: Na és mire ment vele? Hát nem fölszerelték tegnap a hangszórókat a toronyba? Nem ugyanott vagyunk így is, úgy is?! Különben elég gyanús nekem ez a mi papunk...

Pap (be): Adjonisten.

(Többen, köszönnek neki.)

Pap: A legistenmögötti... Ménfőpuszta... a legistenhátább mögöttibb... Mi lesz velünk, atyafiak?

Mihály: Mi lenne?

Pap: Dolgozik a Sátány. Tegnap ki kellett költöznöm a parókiáról.

Mihály: Miért?

Pap: Hát mert felszólítottak, ihaj-csuhaj.

Mihály: És kiköltöztél?

Pap: Mit tehettem volna? Ma pedig megkaptam az értesítést. A Sátány...

Som: Milyen értesítést?

Pap: Hogy mivel támogatom a kisberekieket, akik nem akarják otthagyni a falut és nem akarnak tömbházakba költözni az új agráripari városnegyedben...

Mihály: Miért nem költöznek oda ők?

Pap: ...szóval, mivelhogy nem voltam engedelmes, és nem jártam jó példával elöl és nem távoztam Kisberekről, és mivel nem fogadtam el, hogy emiatt áthelyeztek Ménfőpusztára, ezért egyházi feletteseim úgy döntöttek, hogy megfosztanak a palástomtól. Magyarul: nem szolgálhatok többé. Ki vagyok közösítve.

Mihály (szájában egy pogácsával): Meddig tűrsz még, Kisberek népe?

Buksi: Bezzeg a négerekkel és mindenféle egzotikus népekkel... azokkal reggeltől estig ...hát hol az igazság?... kire számítsunk mostmár? hol vannak az ENSZ-csapatok?

Pakot-Fülöp (rejtélyes ábrázattal): Múltkor a sógorom... a nővérem férje...

Mihály: Tessék?

Pakot-Fülöp: Bizalmas! Lali mondta... (suttogva)

Mihály: Mit?

Pakot-Fülöp (vezényelve és suttogva): Allons enfants de la patrii-e...

Károly: Miről van szó?

Pakot-Fülöp: Hogy titokban már gyülekeznek.

Buksi: Kik?

Pakot-Fülöp: Hát a kéksapkások. A nemzetközi ENSZ-néphadsereg.

Lönci: Na csak lessétek.

Mihály: De miért történhet meg velünk minden?

Buksi: Dokikám, te nőgyógyász vagy, az igaz, hogy az ifjabbik Vérmarót csak vajúdó nőkkel képes kielégülni?

Orvos (szűkszavúan): Azt mondják.

Aladár: Ha vannak védett állatok és növények: vajon miért nincsenek védett népek is?

Béci: Éljenek a fajkutyák, fajkakasok... éljenek a búbos bankák, búbos kemencék, búbos tevék...

Mihály (teli szájjal): ...S hogy ezt meg lehet tenni egy ezeréves faluval...

Orvos: Tanár úr, pontosan mikorra is esne az ezeréves évforduló?

Lönci: 1026-ban Angoulême grófja és a verduni püspök a Szentföldre utaztukban áthaladnak Magyarországon, nagyszámú nemes és lovag kíséretében. Maga Szent István beszéli rá a kíséret néhány tagját, hogy telepedjenek le nálunk...

Béci: Nálunk, Magyarországon!

Lönci: Így beszélte rá a király az ittmaradásra azt a Saint-Malóból érkezett Vilmos lovagot is, aki nemsokára, Ajtony legyőzése után itt a környéken jut birtokhoz. Ekkor, 1030-ban említik először Kisbereket és Kisbezerédet is, amelyek még sokáig kapcsolatban maradnak Saint-Malóval. Ez magyarázza azt is, hogy évszázadokon át miért volt e két falu védőszentje...

András (beviharzik): Nahát! mekkora a készültség a városban...

Buksi: Mit láttál, igazgató úr?

András: Épp a Győzelem sugárúton megyek fölfele. Lefékez mellettem egy fekete kocsi. Három nehézfiú vágódik ki belőle. Nekem esnek. Hogy hol a hús. Miféle hús. Hát a lopott hús. Adjam elő. Adjam csak elő.

Som: És te?

András: Erre én: hogy két hónapja nem is láttam húst. Mire ők. Hogy ne vicceljek. S hogy mi van a táskámban. Mondom: filozófia kéziratok. Hogy mutassam őket. Kinyitottam a táskámat. Közben azért eltűnődtem! vajon tényleg nincs-e benne hús? aztán látták, hogy csak kéziratok.

Buksi: És?

András: És akkor mondták. Hogy most még elengednek. De máskor aztán vigyázzak ám jobban magamra. Ezt mondták. És visszaültek a kocsiba és elhúztak. De szerintem nem húst kerestek. Hanem Vérmarót miatt van. Minden percben megérkezhet.

Károly: Ajjaj, akkor nagygyűlés is lesz...

András: Nagygyűlés most nem lesz. Ez nem-hivatalos látogatás. Ilyenkor a főbb kádereket begyűjtik. A városháza nagytermébe. Egy elvtárs előadást tart. Egész másvalamiről. Aztán váratlanul megemlíti, hogy Vérmarót is a városban van. Ekkor a káderek tisztelegnek. Egyperces felállással tisztelegnek.

Orvos: Na, rám ne számítsanak.

Buksi: Hogyhogy?

Orvos: Öreg vagyok én ahhoz. Nekem már nagyon nehezen áll fel.

András: Holnap pedig valahol itt a környéken fognak vadászni.

Somné (be): Semmi hír?

Aladár: Te és mire fognak vadászni Vérmaróték? Itt még a háziállatokat is már rég kiirtották. Egy tehenet nem találsz az egész környéken.

Mihály: Lehet, hogy medvére jönnek.

Aladár: Medvére, itt az alföldön? Ahol az emberek meg álmukban sem láttak erdőt? Itt azt sem tudja senki, hogy néz ki egy fa.

Som: Ha nem medvére, akkor lehet, hogy magyarokra fognak vadászni.

Somné: Jézusom, hagyd már...

Tamás: Azt hallottam, egy nyugatnémet biológus doktori értekezést írt olyan címmel, hogy „Vérmarót személyisége és a barnamedvék”

Orvos: Hogyhogy?

Tamás: Mióta egy turista véletlenül kilőtte a Vérmarótnak hízlalt világbajnok medvét, azóta...

Buksi: Világbajnok medvét?

Tamás: Igen. Azóta tilos nálunk medvére vadászni. Ezért szaporodtak el. Pont ezt írja a biológus is.

Aladár: Megálljatok. Még mindig nem tudjuk, mire fognak itt lőni Vérmaróték.

Károly: Na és ha az afrikai oroszlánra akar vadászni?

Buksi: Gondoljátok, hogy oroszlánra fognak menni?

Som: Szerintem oroszlánra és magyarokra.

Mihály (a földrajztanárhoz): Te Karcsi, hol van ez a Nyugatafrikai Császárság?

Károly: Nyugat-Afrikában.

Buksi (érdeklődve): Tényleg?

Károly: Ötször akkora mint mi és tízszer kevesebben lakják. A lakosság kisebb része arab, többsége fekete bőrű, muzulmán hitűek s mióta olajat találtak a sivatagban, ők a leggazdagabbak egész Afrikában.

Buksi: Adhatnának nekünk is valami kis pénzt.

Lönci: Mire föl?

Buksi: Hát csak úgy. Ha annyi van nekik. Mondjuk a békeharc jegyében.

Som: Békéért harcolni, annyi mint szüzességért ba...

Somné: Som!

Som: ...szni.

Aladár: És nem tudjátok, ez a császár egynejű vagy hánynejű? Hány Förszt Lédivel érkezik? bocsánat a kifejezésért.

Károly: Én találkoztam nagyon derék négerekkel is... külön semmi bajom velük...

Pakot-Fülöp: Na én fordítva vagyok: én a négereket együtt nem utálom, csak külön-külön mindegyiket.

Somné: Vissza kell mennem a konyhába. Som, ha megjött Helmuth, azonnal szóljatok. Aber zofort. (ki)

Orvos: Te Som, a fiadnak miért is kellett kivándorolni? Azt hallottam, tehetséges zenésznek tartották.

(Közben Aladár egy táblára a következő szavakat festi:)

A KURVA

Som: Igen. Meg is nyert egy versenyvizsgát: első hegedűs lett volna a városi szimfonikus zenekarban.

Orvos: És?

Som: Aztán a párttitkár, egy Müller Péter nevű... csak kerülne a kezem közé... megfúrta... hogy nem párttag... és hiába magyaráztuk, hogy ő még fiatal, s hogy viszont én, az apja, párttag vagyok... azt mondta ez a Müller, hogy az nem elég... úgyhogy nem vették föl és Helmuth beadta az áttelepülési kérelmet Németországba, családegyesítéssel... de mire odaért, éppen meghalt az aacheni nagynénje... úgyhogy átlépett a határon Hollandiába s ott telepedett le. Most onnan jön haza.

(Cseng a telefon.)

András: Halló, halló! Itt az igazgató. Igen.

Som: Figyelem! A forró dróton beszél.

András: Nem, még nem. Még minden a helyén.

A régi szőlős? Hogyne tudnám.

Hány? Hány?

Igen, értettem.

Holnap délben tizenkettőkor. Huszonöt.

Ott leszünk, igen. Huszonöt. Viszonthallásra.

(Tiborc be, nagy kaszával a kezében.)

András: Holnap Vérmarót a bezerédi határban fog vadászni. Most szóltak a városból. Még szükség lenne huszonöt hajtóra. Huszonöt kisbereki kellene. Holnap tizenkettőre. A kipusztult szőlős folyó felőli végében. (Észreveszi Tiborcot) Mi újság, Tiborc?

(Aladár a táblánál a következő szövegig jutott:)

A KURVA ELKÖLTÖZÖTT

Tiborc: ...nekünk

Feleség- s porontyainkat kell befogni,

Ha veszni éhen nem kivánkozunk.

Ők játszanak, zabálnak szünetlen,

Úgy, mintha mindenik tagocska bennök

Egy-egy gyomorral volna áldva: nekünk

Kéményeinkről elpusztulnak a

Gólyák, mivel magunk emésztjük el

A hulladékot is. Szép földeinkből

Vadászni berkeket csinálnak, a-

Hová nekünk belépni sem szabad;

S ha egy beteg feleség, vagy egy szegény

Himlős gyerek megkívánván, lesújtunk

Egy rossz galambfiat, tüstént kikötnek;

És aki száz, meg százezert rabol,

Bírája lészen annak, akit a

Szükség garast rabolni kényszerített.

Som: Bizony.

Tiborc: Sok pénzre van szükségök: és mivel

Mi annyit adni nem tudunk, tehát

Sovány nyakunkra izmaelitákat

Ültettek – ez már égbe kiált.

Orvos: Hát ez tényleg hallatlan.

Tiborc: Nyakatekert vad, úri tatárok!

Nincs a világon még annyi bánat

S annyi láncosa nincs még a világnak

Mint itt és nincs annyi nagy éhség...

Orvos: Jól van, Tiborc.

(Tiborc el, fölakasztva hagyja a kaszát.)

Orvos: Te Lönci, mit is kell tudni az izmaelitákról?

Lönci: Hát kérlek szépen velük a következő a helyzet. Először is: nem azonosak az iszmáilitákkal, vagyis az asszaszinokkal, a Hegy Öregének híveivel, akiket hasissal manipuláltak és nem ismerték a halálfélelmet. Szóval az izmaeliták. Magyarországon a tizedik század közepe óta, Taksony fejedelemtől kezdve mutatható ki izmaelita, vagyis muzulmán lakosság, népi elnevezéssel böszörmények.

Aladár: Tényleg? Ezt jelenti a böszörmény szó?

Lönci: Ezt jelenti. Egyébként ez ugyanaz a szó, mint a muzulmán. Mindkettő a büsürmen alakból fejlődött. De a magyarországi mohamedánokat nevezték miszírnek is, káliznak és szaracénnek, illetve szerecsennek.

Buksi: Azt hittem, a szerecsen szó négert jelent.

Lönci: Szerecsennek nálunk az Árpád-korban az itt lakó mohamedánokat nevezték. A korai középkori forrásokban ez a sivatagi arabok neve, majd a szaracén a középkorban azt jelentette, hogy észak-afrikai, illetve spanyolországi mór, később egyszerűen azt, hogy mohamedán. A magyar köznyelvben a szerecsen szó afrikai négert jelent.

Buksi: Nahát.

(Aladár befejezte a táblát:)

A KURVA ELKÖLTÖZÖTT

ITT SUSZTER LAKIK

NE TESSÉK KOPOGNI

Lönci: Érdekes különben, ha már itt tartunk, hogy móroknak nevezik a Szenegál menti néger törzseket is. Mert eredetileg a mór elnevezés az észak-nyugat-afrikai, főleg arab és berber lakosságra vonatkozott. Később mórnak a Spanyolországot meghódító arabokat nevezték. Ők alapítják meg a granadai királyságot, amely 1492-ben szűnik meg. Ezután sokan kereszténnyé lettek közülük: ők a moriszkók. De a moriszkók közül mind többen kezdtek visszatérni az iszlámra, ezért III. Fülöp...

Mihály (közbevág): Kezdtek visszatérni az iszlámra... Megálljunk csak. Ha jól értem tehát, Magyarországon éltek valaha mohamedánok?

Lönci: Persze. Több évszázadon keresztül. Ezt a helynevek is bizonyítják, például Hajdúböszörmény.

Pakot-Fülöp: És pozitív vagy negatív szerepet játszottak?

(Cipész be; Aladár átadja neki a táblát, cipész fizet; bólogatva el.)

Lönci: Pozitívat. Kiváló harcosok voltak. Például amikor Komnénosz Mánuel bizánci császár megtámadja Magyarországot és II. Géza visszaszorítja őket, seregében sok a muzulmán. Azonkívül mikor Rőtszakállú Frigyes...

Mihály: Megálljatok! Megvan a megoldás! Megtaláltam! Háhá!

Mind: Miről beszélsz?!

Mihály: Háhá, idefigyeljetek. Holnap jön ide a szomszédba a nyugatafrikai császár, igaz? Vadászni, igaz? És kisberekiek is lesznek a hajtók közt, igaz? Na kéremszépen: a császár mohamedán, igaz? Hát szépen áttérünk az ő vallására és holnap a vadászat után közöljük vele, hogy van itt a szomszédban egy muzulmán falu, amely díszpolgárává akarja őt avatni, igaz? Még Erzsiék esküvőjére is eljöhet...

Pakot-Fülöp: Óriási! Óriási!

(Közben a pap kiejti kezéből a poharat, az emberek felpattannak meg leülnek, hangzavar, konsternáció.)

Pap: Fiam! Vigyázz, mert vannak dolgok, amikkel nem lehet tréfálni.

Pakot-Fülöp: Nem tréfál itt senki, nagytiszteletű uram. Csak elegünk van abból az istenből, amelyik nem tudja megvédeni a híveit.

Pap: Hát mi az Isten...

Buksi: Tessék?

Pap: ...azt kérdem: micsoda az Isten? biztosítótársaság? Nemde jó lenne örökéletűnek és örök fiatalnak lenni az Édenkertben, de az el lett puskázva, kedves barátaim! Örüljetek Isten kegyelmének, amíg részesülhettek belőle...

Pakot-Fülöp: ...akkor mentse meg a falut...

Pap: ...és ne akarjátok kifürkészni Isten szándékait és kiszámítani útjait

Dal a Fennvalóról

Hittünk mi a Fennvalóban

Kisberekben, St. Malóban.

Őt szolgáltuk ezer évig

Vereckétől Bezerédig

de ő nem védett meg minket.

Pedig azt reméltük, megvéd.

Kerestük az Isten kedvét.

Urunk, te közben merre jártál?

s míg annyi híved a máglyán égett,

lángolva és imádva téged,

Urunk, te merre jártál közben?

S ki rejtőzik valóban

odakint a falóban?

Itt ez Trója. S itt így szokásos:

dúlják a sáros, véres várost.

Mindig dúlás és mindig ostrom,

mindig frász van és mindig Trója.

Kik lesnek ránk a falovakból?

hol lehetsz, népünk Fennvalója?

Te rejtőzöl valójában

szomszédaink falójában?

Te rejtőzöl valóban

odabent a falóban.

Mihály: Jó-jó, és mi lesz velünk?

Som: Azt hiszitek, mindig minden megoldható azzal, ha átálltok?

Pap: Hogy örvendezik most a Sátán! Képesek lennétek elhagyni őseitek hitét?

Lönci: Hát ehhez azért fűznék néhány szót. Őseink már a reformációt is egy új helyzet kényszere alatt fogadták el. De ki ne tudná, hogy a magyarokra a kereszténység csak tűzzel-vassal volt rákényszeríthető. Választásról igazán nem beszélhetünk. Legfönnebb arról, hogy az életbenmaradást választották, amelynek feltétele akkor a kereszténység felvétele volt.

Pakot-Fülöp: Itt mi most viszont valóban választani akarunk magunknak egy másik vallást.

Mihály: Amely védelmet jelent majd számunkra.

Lönci: Nem is beszélve arról, hogy itt esetleg re-iszlamizálásról lenne szó; a magyarokba rengeteg féle etnikum és vallás olvadt be...

Pakot-Fülöp: Na, itt van a kutya elásva!...

Lönci: ...mi pedig most kilépünk a nagy olvasztótégelyből és visszakeressük a gyökereinket. Hiszen ki állíthatná, hogy pont a mi őseink nem voltak mohamedánok? Mennyire vagyunk Hajdúböszörménytől? Hetven kilométerre? Kilencvenre? S ha a takijára gondolunk...

Pap: No dehát... re-iszlamizálás... hiszen ennek az égvilágon semmiféle kimutatható nyoma, emléke, hagyománya, nosztalgiája, igénye...

Pakot-Fülöp: Igény, az van. A túlélést akarjuk, s ha ehhez a császár hitére kell áttérni, hát áttérünk. Ellentűrés nélkül.

Mihály: Mi az, hogy ellentűrés?

Pap: Áttérnétek egy kevéske pénzért? a Krőzus Krisztus kellene nektek, igaz-e? Nem féltek az Úr haragjától?

Pakot-Fülöp: Az Úr nem törődik velünk. Azt miért hagyta, hogy magát megfosszák a palástjától?

Mihály: Miért tűri az Úr, hogy ez történjék az őt szolgálókkal és az őbenne bízókkal?

Pap: És azt hiszitek, egy másik isten segíteni fog rajtatok?

Pakot-Fülöp: Ha nem is ő, de a hívei. Nekünk ez elég. Átrendezzük egy kicsit a templomot, s maga lesz a müezzin. Vagy micsoda. Akarom mondani a dervis, vagyis az imám.

Pap: Ez arcátlanság.

Lönci: Vegyük csak Kisberek eddigi történelmét: kereszténység felvétele – első áttérés. Lutheri reformáció – második áttérés. Aztán jöttek a kálvinista tanok – harmadik áttérés, Dávid Ferenc unitáriusai – negyedik, utána az ellenreformáció és rekatolizálás, ez volt az ötödik, végül mikor a Bereki grófok reformátusok lettek, s velük együtt kálomistává lett a falu is: ez összesen hat áttérés...

Pap: Igen, de muzulmán hitre egyszer se tértek át...

Pakot-Fülöp: Na, akkor éppen ideje.

Pap: Ajtony vezér legyőzése óta a falu keresztény. Akkor alapította meg Saint-Malo-i Vilmos lovag, idestova ezer éve. Ezer év kereszténység!

Mihály: Mikor a falunak előnyös lehetett volna, hogy áttérjen az iszlámra, a török időkben, akkor nem tért át. Mi viszont most minden kényszer nélkül, szabad akaratunkból úgy döntünk, hogy Mohamed tanítását fogadjuk el.

András: Ha pedig a takija intelmére gondolunk...

Aladár: Takija az mit jelent?

Lönci: A takija felhatalmazza az igazhívőt a hitbéli álarc viselésére: megengedi a muzulmán embernek, hogy színleg egy másik vallás hívének nyilvánítsa magát.

Pakot-Fülöp: Takija! Lehet, hogy mostanig csak színleltük a kereszténységet!

Aladár (Somhoz): Hej, ha ezt az unokaöcséd megérte volna...

Orvos: Kicsoda?

Aladár: Nap Levente, a család nagy reménysége, Helmuth unokaöccse és legjobb barátja.

Orvos: És mi történt vele?

Aladár: Katonai szolgálatának teljesítése közben tavalyelőtt Húsvétkor főbe lőtte magát. Állítólag egy egész sorozatot lőtt ki magába, bocsánat a kifejezésért.

Lönci: Mégvalamit. Anélkül, hogy a kazár-kabar kérdésben s a magyar törzsekhez csatlakozott népek kérdésében elmerülnénk, annyi még ide tartozik, hogy az említett kálizok nem mások, mint Árpád magyarjaival együtt harcoló mohamedán khorezmiek...

Mihály: Csaba királyfi felesége volt khorezmi, vagyis korozméniai...

Lönci: Úgy van. Már a hunok története összefonódik a khorezmiekével, vagyis a kálizokéval, akik részt vesznek a magyar honfoglalásban...

Mihály: Hallottátok? Halljátok ezt? honfoglaló mohamedánok! mostantól Csaba királyfi vezet bennünket! csillagösvényen! Mit akartok még?

Lönci: S ha idevesszük a zarándoklási jogot, ez félig-meddig még az útlevélkérdést is megoldja majd nekünk.

Mihály: És meddig létezett ez a mohamedán népesség Magyarországon?

Lönci: Elég sokáig. Ugye az árpádházi időkben őket bízták meg a pénzveréssel és a vámszedéssel, ami azt jelenti...

Pakot-Fülöp: Pénzveréssel és vámszedéssel? Halljátok?

Többen:Igen... na mi van ezzel?

Pakot-Fülöp: Óriási! Akkor lehet, hogy mi is vámszedők leszünk!?

Pap: Ez már azért sok.

Pakot-Fülöp: Éppen falugyűlés van odaát a gazdaság udvarán. Megyek és megkérdem a népet, mi a véleménye a dologról. (el)

Dal a senki földjéről

Senki sem jár a senki földjén:

Csaba királyfi vágtat arra

és ott vadászik Boldizsár –

nagy a szerecsen szó hatalma.

Mire vadászik Boldizsár,

a boldog szerecsen király?

mirrhát, tömjént és marrhát lőne

féloldalt dőlv’ a medvebőrre

mert a szerecsen király szívének

legdrágább kincs a medve bőre.

És Csaba herceg, harcosok

s pénzváltók fejedelme?

őserdő-mélyi, vadkanok-

őrizte kincsre lelne?

Űzi a vadkant,

az identitást,

a csodaszarvast,

hajszolja őket, nyomuk veszíti,

megtalálja.

S lám, az identitást most elejti, leteríti,

agancsát, bőrét, sörényét preparálja.

Kitömött i-

denti-

tás!

Ő az ő és

senki

más.

Ám mialatt

a vadat preparálja,

mi lóg ki ott

a lőtt identitásból?

az azonosság hetedhét patája.

Lönci: Mi tulajdonképpen az iszlám világ tőszomszédságában élünk, gondoljunk Törökországra. A  bulgáriai törökök még közelebb vannak.

Buksi: Vagy Ada-Kaleh szigete!

Lönci: Hallgass! Szóval az iszlám védőernyő földrajzilag itt van mellettünk, csak alá kell bújnunk! Szoros kapcsolatot építhetnénk ki például a boszniai muzulmánokkal. Bosznia ide igazán csak egy ugrás!

Mihály: Tényleg. Tőlük nagyon komoly segítségre számíthatunk.

Buksi: Kiktől?

Mihály: A bosnyák muzulmánoktól.

András: Én vallástörténetből doktoráltam. És azt kell mondanom: az iszlám teológia nem ellenséges a kereszténységgel szemben. Jézust módfelett tisztelik. Őt tartják az utolsó előtti prófétának. Iszának vagy Iszr-nak nevezik. És mindig a legnagyobb tisztelettel beszélnek róla. Így: Iszá őkegyelmessége. Vagy: Iszá őfényessége.

Buksi: Valóban?

András: Bizony. A muzulmánok nem hiszik el, hogy Jézus próféta meghalt. Szerintük Allah felvitte őt a mennyországba. Azt mondják, az utolsó pillanatban Allah átváltoztatta Júdást Jézus kinézetére. Úgyhogy valójában Judást feszítették keresztre.

Buksi: Hahaha, úgy kell neki.

Pap: Az iszlám teológia álláspontja – az egy. Bár, ha jól emlékszem, Borsos Sebestyén szerint 1540 körül Konstantinápolyban megköveztek egy Ibrahim nevű főpapot, aki Krisztus tanításait hirdette. De hogy az igazhit nevében mit rendeztek a keresztényekkel az utóbbi több mint félezer évben, hány templomot égettek fel és hány csecsemőt hánytak kardélre, arról...

András: Nanana, a törökök ebben a században már szövetségeseink voltak. Hogy barbárabb korokban mi történt! abból nem indulhatunk ki. Gondoljátok meg: keresztények hogyan bántak el egymással...

Pakot-Fülöp (mutatóujját felemelve): Na, itt van a kutya elásva!

Lönci: Tudjátok ti azt, hogy ki a török könyvnyomtatás atyja?

Buksi: Ki?

Lönci: Ibrahim Müteferrika, 1700 körül. Egy kolozsvári unitárius fiú, aki áttért az iszlám hitre, majd létrehozta az első nyomdát Konstantinápolyban.

Som: És hogyan került ő Konstantinápolyba?

Lönci: Khm. Hát...

Som: Hogyan?

Lönci: Hát elrabolták. Ne röhögjetek. Na és Zöldfikár aga? a sztambuli mohamedán magyarok? a magyarkői magyarok? a magyar-abok a Nílus mentén? És azt tudjátok, 1849 után hány szabadságharcos, a forradalmi magyar hadsereg hány tisztje tért át iszlám hitre? Bem Józseftől kezdve, aki már 1849 őszén fölvette a Murát Tevfik Amurát nevet, Kmety Györgyön át Freund... azaz Mahmud pasáig, aki egyetlen idegenként a marsalli címig vitte Törökországban? vagy Farkas Alfonzig, azaz Oszmán pasáig, akinek a lánya, Nigjar Hanim, ünnepelt török költőnő lett? Mondjam meg, hány tisztünk tért át negyvenkilenc után? ők nem voltak elég jó magyarok? Kihez hasonlítjátok ti magatokat? Harcoltatok ti Isaszegnél? Vízakna s Déva közt? Segesvárnál? Koroncónál? Nagymajténynál? Világosnál?

Som: Hol?

Pap: Dehát Bem apóék kizárólag azért tértek át, hogy tovább harcolhassanak az oroszok ellen.

Mihály: Mi pedig kizárólag azért térünk át, hogy tovább harcolhassunk a...

Som: Kik ellen?

Mihály: Nem kik ellen, hanem a fennmaradásunkért, saját magunkért, önazonosságunk megőrzéséért.

Aladár: Éljen az önazonosság! Már engedelmet a kifejezésért.

(Kintről üdvrivalgás.)

Lönci: És az sem mindig igaz, hogy akik áttértek, csak kényszerből... Tudjátok, ki szervezte meg a törökországi tűzoltóságot, száztíz évvel ezelőtt? Ugyanaz, aki megelőzően a budapesti tűzoltóságot is, aztán elment Konstantinápolyba, áttért és ott is maradt a haláláig, több mint ötven éven át, a húszas években halt meg: tudjátok, ki volt? Széchenyinek a kisebbik fia, Széchenyi Ödön pasa, csak azt ne mondjátok, hogy őt is elrabolták.

Som: Hogy a legnagyobb magyar legkisebb fia mit és miért, az minket...

Lönci: Vagy tudjátok, hogy Horthy Miklós unokája, a hősi halált halt Horthy István kormányzóhelyettes fia, ugyancsak áttért az iszlám-hitre? Nem elég keresztény nemzeti családból származik?

András (fojtottan suttogva, erőszakosan integetve): Horthyékat most hagyjad. (hangosan) Khm. Most még azt kellene eldönteni...

Pakot-Fülöp (be): Beszéltem a néppel!

Pap: És?

Pakot-Fülöp: Mindenki akarja! Az egész falu! Egy emberként! Roppant lelkes mindenki!

Lönci: A kocka el van vetve!

Som: Itt most nagyon nagy fejszébe vágjuk a fejünket...

Pakot-Fülöp: Tíz perc múlva idegyűlnek az emberek az iskola elé. Közeleg a nagy pillanat, mikor a falu határozni fog. Élet vagy halál! ez a kérdés.

Pap: Ha jól értem, a falu lényegében már döntött.

Pakot-Fülöp: Persze. Ez most már a dolog szentesítése lesz. Te hogy határoztál, nagytiszteletű uram?

Pap: Ami itt történik, az tragédia. Tragédia és szégyen. Isten veletek.

(Mindenki kitódul, csak a pap és Som maradnak a tanáriban.)

Som: A falunak nagy szüksége van rád.

Pap (ironikusan): Csak nem?

Som: De igen. És még nagyobb lesz. Nem hagyhatsz itt bennünket, ebben a helyzetben.

Pap: Ki hallgat itt rám?

Som: Ha a nyáj megőrült, vajon hagyja-e magára a pásztor? Vagy a nyájjal kell tartania, s várnia és előkészítenie az alkalmat, amikor majd változtathat a dolgok állásán.

Pap: Kiállok az ablakba, és elmondom nekik, hogy az erkölcsi és lelkiismereti halálba tartanak.

Som: Ha meg tudnád győzni az egész falut, igazad lenne. De csak néhányan fogják megérteni a szavad. S tudod mi lesz ennek az eredménye? Meghasonlás. Elkezdődnek a belviszályok a faluban. Ezt akarod? Vallásháborút? Ez hiányzik most nekünk?

Pap: Akkor ne mondjak semmit?

Som: Ha egy lelkipásztor nem mond semmit, az megfutamodás.

(Pakot-Fülöp, Buksi és Gazda be, kapákkal, kiegyenesített kaszákkal, fejszékkel, csákányokkal.)

Pap: Hát akkor mit mondjak nekik? Ezt az egészet jól meg kellene fontolni, minden oldalról megvizsgálni...

Pakot-Fülöp: Szó sem lehet róla! Itt a történelmi pillanat. Itt a helyzet, amit ki kell használnunk! Magyarságunkhoz, identitásunkhoz való ragaszkodásunk parancsa ez...

Buksi: Az identitás, az nagyon fontos.

Gazda: A falu népe összegyűlt.

Pap: Állj csak meg egy szóra.

Gazda: Tessék.

Pap: Mit akartok?

Gazda: Valami mást akarunk, nagytiszteletű uram. Most ez így már nem élet. Igazságot akarunk, új életet és...

Pap: És új isteneket?

(Gazda ki, az ajtóban Löncivel ütközik össze. Kintről tömegzaj.)

Lönci (az ablakhoz lép): Testvéreim! Kisbereki magyarok! (kintről éljenzés) Ami itt történni fog, annak a sors meg nem változtatható logikája, a történelem akarata folytán kell bekövetkeznie, egyfajta eleve elrendelésként. Múltunk kötelez erre, jövőnk parancsolja ezt, hogy miután ezer évig a kereszténység védőbástyái voltunk, most...

(A beszéd folytatódik, de elhalkul; az előtérben Som és a pap vitatkozik.)

Pap: Vége mindennek.

Som: Dehogy. A történet csak most kezdődik.

Pap: Nemcsak a vallástörténetbe kerülünk be, hanem az emberi hülyeség történelemkönyvébe is.

Som: Ennek most így kell megtörténnie.

Pap: Istenem, ha a te akaratod, hogy e keserű poharat...

Som: Beszélned kell a falu népéhez. Nem hagyhatod most magára a falut. És nem is szabad megzavarnod őket. Sem a fejüket, sem a lelküket. Megteszed?

(Pap letörten vállat von, amit beleegyezésnek is lehet értelmezni; Som hátramegy Löncihez, súg neki valamit.)

Lönci: ...mi hűségesek voltunk hitünkhöz. Nem rajtunk múlott, hogy ennek így kellett történnie. És most hallgassátok meg lelkipásztorunk szavait.

(Zúgás, taps, kiabálás, füttyszó.)

Pap: Bocsásd meg, Uram, nekem, alázatos szolgádnak... (az ablakhoz lép, a zsivaj erősödik, majd elhalkul) Emberek! Isten akarata az, hogy ezentúl ne őt imádjátok, hanem az Allah nevű istent.

(Zúgás, éljenzés, a pap eljön az ablaktól. Kintről: Allah! Allah akbar! La illa, il’ Allah!) (Helmuth be.)

Som: Helmuth! Megjöttél! (átölelik egymást)

Helmuth: Végre itthon. Mi folyik itt?

Som: Csakhogy megjöttél, fiam!

Helmuth: Mi újság, édesapám?

Som: Erzsi kisbabát vár, holnap meglesz a lagzi. Kisbereket le fogják rombolni. A papot megfosztották a palástjától, a tanácselnököt leváltották, a polgármestert három napja hogy bevitték, az áramot ma este kikapcsolják, a buszjáratot és az áruszállítást megszüntették, a falu épp most tért át a mohamedán hitre.

Helmuth: Értem. Más újság nincs?

Som: Más újság nincs.

(Miközben Somné be, majd tárt karokkal Helmuth fele rohan:)

Függöny