Nyerges András

Magyar fakír

(Részlet)

Fapadoskonyv.hu Kft.

Fapadoskonyv.hu Kft.

honlap: www.fapadoskonyv.hu

e-mail: info@fapadoskonyv.hu

Borító: Rimanóczy Andrea

ISBN 978-963-299-646-2

BOLONDGOMBA

Nyitott könyv az életem

– Jó napot kívánok, az álláshirdetésre jöttem. Maguk keresnek főraktárost, ugye?

– Ön igazán jelentkezik? Elvállalná?

– Azért vagyok itt. Tessék a munkakönyvem.

– Foglaljon helyet, kedves uram! Jucika, egy kávét kérünk! Nem haragszik, ha néhány kérdést teszek fel?

– Tessék csak! Természetes dolog.

– Örülök, hogy így fogja fel. Mások rögtön megsértődnek, bizalmatlanságnak veszik…

– Hülyeség. Hiszen ez bizalmi munkakör! Tudniuk kell, hányadán állnak a jelentkezővel!

– Látom, uram, pompásan értjük egymást. Tehát, az első kérdésem: legutóbb hol dolgozott?

– Sehol. Börtönből jövök.

– Ejnye, no. Garázdaság?

– Kikérem magamnak! Csalás és sikkasztás.

– De nyilván valami felfújt kis eset…

– Minősített csalás, tetszik érteni? Ne nézzen pitiánernek…

– Biztosra veszem, hogy ön túloz.

– Hat évet kaptam. Azt hiszi, semmiért adták?

– Hát nem, de a bíróság talán túl szigorú volt…

– Frászt! Azt hittem, nyolcat is rám húznak, ötmillió forgott terítéken, úgy tessék rám nézni!

– Ötmillió, ötmillió… Az a kérdés, hány év alatt?

– Hogyhogy év? Öt hónap alatt összeloptam!

– De ugyebár nem raktárosként…

– Világéletemben raktáros voltam. Ahhoz értek.

– Ejnye, no… Ha megtörtént, hát megtörtént. Azért nem kezelhetjük élete végéig úgy, mint egy bűnözőt! Egyetért velem, Jucika?

– A legnagyobb mértékben, Béla.

– Egy ifjúkori botlás miatt bizalmatlankodjunk? Ki nem követ el meggondolatlanságot taknyos fejjel?

– Álljon meg a menet! Negyvenöt éves vagyok. És visszaeső.

– Negyvenöt év nem kor manapság, igaz, Jucika?

– Igaz, Béla. A kedves munkavállaló rém fiatalos!

– Akkor kérünk a szájára egy forró puszit, tapadással.

– Boldogan, Béla.

– Ön pedig, kedves uram, nyilván látja, milyen helyre csöppent, és nálunk új életet kezd…

– Kezd a rosseb! Le vagyok égve, kell a dohány.

– Csak nem azt akarja mondani, hogy itt is csalni, sikkasztani akar?

– Miért, tud jobbat? Adnak ajándékba egy félmilliót?

– Sajnos, ennyire még nem fejlettek a szociális juttatásaink.

– Akkor meg ne szóljanak bele, hogyan szerzem meg a pénzt!

– De kedves barátom, végtére is, hogy képzeli? Idejön és bejelenti, a képünkbe vágja, hogy sikkasztani fog?

– Pontosan! Nekem senki se hányja a szememre, hogy eltitkoltam bűnös szándékaimat! Nyitott könyv az életem. Azt mondja meg, kell főraktáros, vagy nem kell főraktáros?

– Persze, hogy kell. De még mennyire kell!

– Akkor csapjanak a tenyerembe!

– De kedves munkavállalónk… miért hoz minket kínos helyzetbe? Jelentse ki, hogy amit az előbb mondott, csak ugratás volt!

– Ugrassa magukat az öregisten!

– De hát mi nem tudhatjuk, hogy maga sikkasztani akar!

– De tudják.

– Nem tudhatjuk, ez a lényeg. Értsünk szót, mondja utánam: nem fogok sikkasztani.

– De fogok!

– Jucika, ugye maga is hallotta: a munkavállaló ünnepélyesen kijelentette, hogy hátat fordít bűnös múltjának…

– Nem fordítok!

– …és a javulás útjára tér. Hallotta, Jucika!

– Miről beszélnek maguk? Én nem ígértem semmit!

– Látja, Jucika, ennek a szürke irodai munkának is vannak szép, sőt megható pillanatai. Az ilyenek, amikor valaki a fülünk hallatára kötelezi el magát a tisztességnek…