Szigethy András

Teniszregény

(Részlet)

Fapadoskonyv.hu

ISBN 978-963-299-336-2

Az idézetek Szőcs Géza Előhívó ének című verséből, valamint a Normann lovas vitézek a XI. századból, a bayeux-i szőnyegről valóak.

I. fejezet

Látom a labdát. Ahogy lassan emelkedik, kilebeg a szétnyíló ujjak közül.

Mesteri kép.

Aztán a karját, ahogy lendül, a haját is látom, a mozdulat erejétől szétrebbenő szálakról leszakadó verejtékcseppeket szétszóródni a fényben.

Tényleg mesteri.

Csak az arcát nem látom, mert a kamera valahol mögötte-fölötte helyezkedik el.

Meglassuló álomként fut le minden, és én újra érzem: szívem gombóca a torkomban.

Mindenre emlékszem. A szinte ájulásosan izgalmi rosszullét fulladásos szorítására, a beeső árnyékokra, a hangokra. A feszültség ránk boruló, szétpattanás előtti buborékjára. Arra is, ahogy fogadkoztam: édes istenem, csak ezt az egyet add meg. Csak most add meg, hogy sikerüljön neki.

Csak most sikerüljön neki.

A labda aranyló gömbje fönn a levegőben.