KUTYAGONDOLATOK
NYOMÁBAN

Szerkesztette:
Miklósi Ádám–Topál József

Csányi Vilmos előszavával

Budapest, 2006

© Miklósi Ádám, Topál József, Typotex, 2006

© Gácsi Márta, Kubinyi Enikő, Pongrácz Péter, Topál József, Virányi Zsófia, 2006

Minden jog fenntartva. Az elektronikus mű egyetlen részlete sem használható fel,

nem továbbítható a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

Az elektronikus változat a könyv 2006-ban megjelent kiadása alapján készült.

ISBN 978-963-279-214-9    

ISSN 1787-4009

Sorozatcím: Gyorsuló tudomány

A sorozatban megjelent kötetek:

Pataki Béla: A technológia menedzselése

Témakör: etológia

Kedves Olvasó!

Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót!

Újabb kiadványainkról, akcióinkról a www.typotex.hu és a facebook.com/typotexkiado, és a www.interkonyv.hu oldalakon értesülhet.

Kiadja a Typotex Elektronikus Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Náray-Szabó Gábor –Votisky Zsuzsa

Felelős szerkesztő:  Jolsvai Júlia

A borítót Gyulai Líviusz grafikájának felhasználásával Tóth Norbert tervezte.

A könyv elektronikus változatát készítette:

Ámon Imre, Pekó Zsolt

Projektvezető: Földes László

www.multimediaplaza.com

Tartalomjegyzék

ELŐSZÓ

KÖSZÖNET TÁMOGATÓINKNAK

1. AZ ÁLLATI ELME VIZSGÁLATA

1.1. TUDOMÁNYTÖRTÉNET DIÓHÉJBAN: A KOGNITÍV ETOLÓGIA SZÜLETÉSE

1.2. MÓDSZERTANI PROBLÉMÁK

1.3. AZ ÁLLATI TUDAT PROBLÉMÁJA

1.4. A KOGNÍCIÓ SPECIFIKUS FORMÁI

2. A SZOCIÁLIS KOGNÍCIÓ EVOLÚCIÓS HÁTTERE

2.1. A KOGNITÍV ADAPTÁCIÓK MINT A VISELKEDÉSI ADAPTÁCIÓK EGY CSOPORTJA

2.1.1. Belső reprezentációk

2.1.2. A viselkedés rugalmassága

2.2. A TÁRGYI VILÁG ÁLTAL FELVETETT PROBLÉMÁK ÉS MEGOLDÁSAIK – FIZIKAI KOGNÍCIÓ

2.3. A MENTÁLIS REPREZENTÁCIÓK SZINTJEI

2.4. A TÁRSAS KÖRNYEZET ÁLTAL FELVETETT PROBLÉMÁK ÉS MEGOLDÁSAIK – SZOCIÁLIS KOGNÍCIÓ

2.5. AZ EMBERI GONDOLKODÁS EVOLÚCIÓJÁNAK KUTATÁSA

3. ÁLLATI MODELLEK AZ EMBERI SZOCIÁLIS KOGNÍCIÓ KUTATÁSÁBAN

3.1. AZ ANALÓGIA ÉS A HOMOLÓGIA VISZONYÁRÓL

3.2. A SZOCIÁLIS KOGNÍCIÓ ÖSSZEHASONLÍTÓ ETOLÓGIAI KUTATÁSA

3.3. A FŐEMLŐSKUTATÁS MÓDSZERTANI PROBLÉMÁI ÉS EGY LEHETSÉGES ALTERNATÍVA

4. A KUTYA MINT AZ EMBERI SZOCIÁLIS KOGNÍCIÓ EVOLÚCIÓJÁNAK MODELLJE

4.1. MIÉRT ÉPPEN A KUTYA?

4.1.1. A kutyafélék szociális élete

4.1.2. Adaptáció az emberi környezethez

4.1.2.1. A domesztikáció kérdőjelei

4.1.2.2. Adatok és tények a kutya előszelekciós történetéhez

4.1.2.3. Mesterséges szempontok érvényesítése a domesztikációban

4.1.2.4. A kutya szerepe napjainkban

4.2. A KUTYAKUTATÁS NÉHÁNY FONTOS METODIKAI SZEMPONTJA

4.3. A KUTYA MINT A KORAI EMBERI EVOLÚCIÓ MODELLJE

4.3.1. A humán viselkedési komplex és elemei a kutyában

5. CSOPORTALKOTÓ SZOCIÁLIS KÉPESSÉGEK

5.1. ÚT A FALKÁTÓL AZ EMBERI CSALÁDIG

5.1.1. Kötődés a falkához

5.1.2. Az egyedi kötődés alapja: az ember mint faj iránti vonzódás

5.2. A KUTYA GAZDA IRÁNTI KÖTŐDÉSE

5.2.1. Kísérleti eredmények

5.2.2. A kötődési folyamat

5.3. A KUTYA-GAZDA KÖTŐDÉS EVOLÚCIÓS EREDETÉNEK KUTATÁSA

5.3.1. Kutyáink nem szelíd farkasok!

5.4. A LECSÖKKENT AGRESSZIÓ SZEREPE A SZOCIÁLIS BEILLESZKEDÉSBEN

5.4.1. Gének vagy környezet?

5.4.2. Etikai megfontolások

5.4.3. Mennyire jó példa a farkas?

6. KOMMUNIKÁCIÓ A CSOPORTBAN: KUTYA-EMBER CSOPORT

6.1. GESZTIKULÁRIS KOMMUNIKÁCIÓ EMBER ÉS KUTYA KÖZÖTT

6.1.1. Elképzelések a jelenség hátteréről

6.2. FAJOK KÖZÖTTI ÖSSZEHASONLÍTÁS

6.2.1. Módszertani buktatók a kommunikációs jelek értelmezésének vizsgálatában

6.2.2. A kutya és rokonai

6.2.3. A domesztikáció hatása

6.3. AKUSZTIKUS KOMMUNIKÁCIÓ

6.3.1. Az ugatás eredete

6.3.2. Érti-e az ember, mit ugat a kutya?

7. SZOCIÁLIS TANULÁS

7.1. KUTYA TANUL KUTYÁTÓL

7.2. KUTYA TANUL EMBERTŐL

7.3. SZOKÁSOK ÁTVÉTELE

8. SZOCIÁLIS KOGNÍCIÓ

8.1. TUDATELMÉLETI KÉPESSÉGEK A KUTYÁBAN?

8.2. LOGIKUS KÖVETKEZTETÉSEK HELYETT AZ EMBER VISELKEDÉSI JELZÉSEINEK KÖVETÉSE

8.3. ALTERNATÍV MEGKÖZELÍTÉSEK

8.3.1. Alternatív megközelítések a kogníció vizsgálatában

8.3.2. Alternatív megközelítések az emberi evolúció vizsgálatában

8.3.3. A kutya-ember hasonlóság alternatív szempontból

8.4. Pedagógiai fogékonyság a kutyában?

9. ÖSSZEFOGLALÁS ÉS KITEKINTÉS

A LEGFONTOSABB FOGALMAK ÉS MEGHATÁROZÁSAIK

AJÁNLOTT OLVASMÁNYOK

ELŐSZÓ

Az ELTE Etológia Tanszékén a hetvenes években paradicsomhalakkal kezdtük etológiai vizsgálatainkat, mert akkor ez az állat egyszerűnek és laboratóriumi vizsgálatra alkalmasnak tetszett. Nem is csalódtunk benne, sikerült viselkedésének számos fontos elemét leírni és a mögöttük álló etológiai mechanizmusokat kideríteni. Több mint egy évtizede tértünk át bonyolultabb állatok: a nyulak és kutyák viselkedésének vizsgálatára. Egy tanszék munkája nem csak kutatásból és oktatásból áll, fontos része ennek a kutatók nevelése is. Egy jó tanszék kicsi kutatóközösség, ahol szépen, lassan alakulnak ki a megfelelően használható módszerek, a kutatást serkentő különböző elméletek, és ami a legfontosabb: a jól felkészült, kitűnő kutatók. Akkor kezdtünk az összetettebb problémák vizsgálatához, amikor kinevelődtek az ehhez szükséges munkatársak. A két szerkesztő, Miklósi Ádám és Topál József kutyakísérletekből építette fel nemzetközi szinten is elismert tudományos karrierjét. Feltűnt nekünk, hogy alig van az irodalomban kutyaetológiával foglalkozó vizsgálat, leírás. Nagyon sok volt a kutyakönyv, amelyek elsősorban a kutyák tartásával, egészségügyi problémáival és kiképzésével foglalkoztak, de a kutyaelme vizsgálata szinte el sem kezdődött. Ezzel egyidőben az is világos volt, hogy valamiféle áttörés készülődik az állati elmék vizsgálatában, amelynek akkoriban a legfontosabb alanyai majmok, főként emberszabású majmok voltak. Azt gondoltuk, hogy a kutya önmagában is érdemes a vizsgálatra, hiszen itt van a közelünkben, könnyen megfigyelhető, könnyen tanulmányozható, de ezen kívül is nagyon sok elméleti lehetőséget kínál. A kutyák napjainkban nagyobbrészt családtagok, természetes környezetük az emberi közösség. Ez azt a lehetőséget csillantotta meg, hogy a kutyaelme tanulmányozásával hasznos adatokat kaphatunk az emberi elme korai állapotáról is, mert a nyelv kialakulása előtti időkben az ember már zárt, együttműködő közösségekben, bár primitív körülmények között élt. Feltehető volt, hogy a kutyák vizsgálata támpontokat ad majd arra, hogy melyek voltak a nyelv előtti ember legfontosabb elmebéli tulajdonságai.

Amikor ezt a munkát elkezdtük, nagyon kevés elképzelésünk volt a hogyanról. Azt biztosan tudtuk, hogy a tanszéken nem fogunk kutyákat tartani, mert egy laboratórium állatháza nem természetes környezete a kutyának. Teljesen új, a gazdákat is involváló kutyavizsgáló módszereket kellett kigondolni. Az, hogy ez sikerült, Miklósi és Topál kreatív munkájának az eredménye. A könyvükben nagyon tömören bemutatott eredményeket az ő közvetlen irányításukkal értük el az Etológia Tanszéken, amely ma nemzetközileg is elismert elmekutató központ. A kiindulási hipotézis a korai ember és a kutyaviselkedés összefüggéseiről nagyon termékeny teóriának bizonyult. Sorra fedeztünk fel olyan kutyaviselkedési formákat, amelyek létezéséről az etológusoknak fogalmuk sem volt korábban: azt, hogy a kutyák kommunikálnak, szabályokat képesek követni, figyelmük középpontjában a gazda áll, tanulnak tőle, utánozzák, információkat várnak tőle, és információkat adnak neki, együttműködnek vele.

Nem is volt könnyű a szakma meggyőzése. A korai időkben a különböző pszichológiai, etológiai folyóiratok referensei egyszerűen nem akarták elhinni az eredményeket, azt például, hogy a kutyák kommunikálnak az emberrel, figyelnek rá, megértik a jeleit, és maguk is adnak jeleket megfelelő helyzetben. Miklósi és Topál a kezdeti visszautasításoktól nem kedvetlenedett el, hanem nagyon aprólékos, alapos munkával, lépésről lépésre, cikkről cikkre bizonyították a kutyaelme újonnan felfedezett képességeit. Azután lassan megtört a jég, sokat szerepeltek külföldi konferenciákon, sokfelé hívták őket előadni, és már hasonló problémákon dolgozó, velünk versenyző külföldi laboratóriumok is vannak.

2004-ben az Amerikai Pszichológiai Társaság Frank A. Beach Összehasonlító Pszichológiai Díját kaptuk meg, amelyet évente adnak ki a legjobb közlemény szerzőinek, amely abban az évben az Összehasonlító Pszichológia folyóiratban megjelent. Nagy elismerés innen Kelet-Európából egy ilyen díjat elnyerni. A díjazott közlemény a kutyák emberutánzó viselkedését mutatta be. Miklósi és Topál sokféleképpen vizsgálják ezt az izgalmas kérdést, a jutalmazott cikk egyszerű módszerekkel, sokféle kontrollal bizonyította, hogy a kutyák figyelnek a gazdájukra, és tanulnak tőle.

Ez a tömör, rövid könyvecske szakszerű összefoglalója a kutyákkal kapcsolatos évtizedes munkának. Minden elismerésem a szerzőké, munkatársaimé.

2006. szeptember

Csányi Vilmos

KÖSZÖNET
TÁMOGATÓINKNAK

Az Etológia Tanszék kutatásait az elmúlt évek során az Országos Tudományos Kutatási Alap (OTKA) számos pályázat révén támogatta. Hasonló támogatást kaptunk a Magyar Tudományos Akadémiától is. Nemzetközi keretekben végzett kutatásainkat Európai Uniós pályázatok tették lehetővé.

Külön hálával tartozunk annak a több száz gazdának és kutyának, akik szabadidejüket feláldozva részt vettek a megfigyelésekben és kísérletekben. Az ő áldozatvállalásuk nélkül aligha sikerült volna, hogy a magyar kutatók megvalósítsák kutatási terveiket. A gazdák önzetlen munkáját többek között ezzel a könyvvel is szeretnénk megköszönni, reméljük kedvüket lelik majd az olvasásban, és örömmel konstatálják, hogy egy-egy gondolat tudományos kísérleti kimunkálásában kutyáik révén maguk is részt vettek.

Az Etológia Tanszék munkatársai eltökélten akarják a kutatásokat folytatni. Ha az olvasó a könyv végére érve úgy érzi, maga is szívesen részt venne hasonló kísérletekben, ne habozzon. Keressen meg minket a tanszék honlapján található elérhetőségeken keresztül. A közeli találkozás reményében kívánunk jó olvasást!

Miklósi Ádám és Topál József

(a kötet szerkesztői)

1. AZ ÁLLATI ELME
VIZSGÁLATA

Az emberi és állati elme kutatása igen hosszú múltra tekint vissza. Az emberi elme evolúciójának megismerése szempontjából általában a rokon emberszabású majmokkal (csimpánzok, bonobók, gorillák, orángutánok) végzett vizsgálatok kerülnek előtérbe. A legújabb kutatások azonban hasonló jelentőségűnek ítélik a kutya (Canis familiaris) elme működése megismerését. Az indok egyszerű: a több tízezer éves domesztikációs folyamat során a kutya nagymértékben alkalmazkodott az emberi közösségek által kínált környezethez. A kutyaelme megismerése éppen ezen alkalmazkodási folyamatnak köszönhetően sokat elárulhat az emberi elméről és az emberi viselkedés mechanizmusairól, hiszen ezek – bár az evolúció egy másik fejlődési ágán formálódtak – hasonló alkalmazkodási „kényszerek“ hatására jöttek létre.

Mielőtt megismerkednénk azokkal az elméletekkel és kísérleti eredményekkel, melyek az itt tömören megfogalmazott kutya-ember evolúciós párhuzam kibontását jelentik, az első két fejezetben röviden áttekintjük az állati elme vizsgálatának alapkérdéseit, a kognitív etoló gia néhány problémáját, különös tekintettel az állati el-me társas léttel összefüggő képességeinek evolúciójára.

1. ábra. Feltételezésünk szerint a kutyaelme
megismerésesokat elárulhat az emberről is.

1.1. TUDOMÁNYTÖRTÉNET DIÓHÉJBAN:
A KOGNITÍV ETOLÓGIA SZÜLETÉSE

Az etológia (a természetes állati viselkedés tudománya) immár több mint 100 éves múltra tekint vissza. Ez emberi mértékkel mérve tekintélyes kor, viszont a tudománytörténetben elég rövid idő, s így az etológia a természettudományok „fiatalabbjai” közé tartozik. Születése tulajdonképpen Charles Darwin nevéhez köthető, akinek tollából jelent meg az első, lényegében etológiai témájú könyv (Az ember és az állat érzelmeinek kifejezése, 1873). Persze Darwin nem ezzel a könyvvel vált világszerte ismertté, hanem a nevével fémjelzett evolúciós elmélettel, mely mindmáig az állati viselkedés tudományos vizsgálatának is egyik alapvető kiindulópontját jelenti.

Az evolúciós kontinuitás elve az etológia alapvető hipotézise, mely szerint az állatok (és az ember) viselkedése is (más biológiai tulajdonságokhoz hasonlóan) evolúciós fejlődés következménye, és ez az elv akkor is alkalmazandó, ha a viselkedés rejtettebb szintjeiről (az elme működéséről és az érzelmi állapotok szabályozásáról) beszélünk.

Az érzelmi és értelmi működésnek pusztán viselkedési jelenségek megfigyelésével való feltárása nagyon nehéz, és nagy módszertani felkészültséget igénylő feladat. Nem véletlen, hogy a kognitív etológia, e napjainkban rendkívül dinamikusan fejlődő tudományterület, az utolsók között jelent meg a viselkedéstudományok sorában. Így van ez annak ellenére, hogy már a 19. század végén, az állati viselkedés tudományos vizsgálatának megindulásakor, számos olyan kérdéssel foglalkoztak a kutatók, melyek mai felfogásunk szerint a kognitív etológia hatáskörébe tartozó jelenségek. Tudós kutatók és amatőr gondolkodók előszeretettel értekeztek olyan kérdésekről, melyek valamilyen formában az állatok érzelmi vagy gondolkodási képességeit illették.

Ez az állati elme kutatásának hőskora, melyben a rendszeres kutatásokat – megfelelő módszerek hiányában – az eseti megfigyelésekre alapozott anekdoták helyettesítették. A megfigyelt állatoknak gyakran emberi gondolkodási képességeket, illetve érzelmeket tulajdonítottak (antropomorfia) anélkül, hogy a valóságalapjáról meggyőződtek volna. E tekintetben még Darwin sem kivétel, aki úgy gondolja, hogy a kutyák képesek bűntudatot érezni és az érzelemviláguk sok tekintetben hasonló az emberéhez. Mai szemmel nézve ezek igen merész állítások, s ami igazán meglepő – és csak a korabeli tudományos szellem ismeretében érthető meg –, ezek a tudósok nem érezték, milyen ellentmondás feszül állításaik erőssége és a rendelkezésre álló bizonyítékok hiánya között.

Jó száz év távlatából talán elnézhetjük ezeket a „botlásokat”, hiszen akkoriban még szinte semmit nem tudtak az ember kognitív képességeinek és érzelmeinek evolúciójáról, illetve az emberi értelem és érzelem csecsemőkortól felnőttkorig való kibontakozásának egyes lépéseiről. Így az sem merült fel, hogy egy-egy viselkedési jelenség megnyilvánulásában sokféle különböző mechanizmus játszhat szerepet, melyek eltérő mértékben hagyatkoznak az elme működésére, és felderítésükhöz alapos és jól megtervezett vizsgálatok szükségesek.

Számos, a huszadik század kezdetén meghatározó szerepet játszó természettudóst igencsak zavart, hogy az állati elme kutatása címén megpróbálják „felhígítani” a természettudományos kutatás hosszú évszázadok alatt kikristályosodott módszereit. Ebbéli felháborodásuknak hangot is adtak, követelve a kutatások objektív alapokra való helyezését. Ezen irányzat egyik fontos eredménye a Loyd Morgan nevéhez köthető gondolat, melynek lényege, hogy miközben egy megfigyelt jelenség magyarázatát keressük, mindig a legegyszerűbb magyarázatot fogadjuk el a lehetséges alternatívák közül, s a bonyolultabb (például komplexebb elmeképességet igénylő) magyarázathoz csak akkor forduljunk, ha az egyszerűbb mechanizmusok lehetőségét bizonyíthatóan kizártuk. Ez a felfogás mindmáig számos viselkedéskutatás alapelve.

Megfelelően kidolgozott kísérleti eljárások hiányában nem csoda, hogy a 20. század első felében a viselkedéstudományok gyakorlatilag szőnyeg alá söpörték (sőt sokszor kifejezetten tiltották) az állati értelem működésének vizsgálatát, abból az érthető álláspontból kiindulva, hogy amit nem vagyunk képesek vizsgálni, azt ne is vizsgáljuk, így elkerülve az „áltudományos” megközelítést.

2. ábra. „Épp csak meg nem szólal” – a kognitív tudósnak nem
elég hinni ebben, bizonyítékokat is kell gyűjtenie.

A genetika, a fejlődés- és kognitív pszichológia, az etológia és más tudományok előrehaladása következtében az 1970-es években érett meg a helyzet arra, hogy az állati tudat problémáját – most már valóban mint a viselkedéskutatás tárgyát – újra természettudományos elemzésnek vessék alá. A változás nyitányát Donald Griffin Az állati tudat kérdése című könyvének megjelenése jelentette (1976), mely kiszabadítva az állati kogníció kutatásának szellemét a palackból, azt eredményezte, hogy – bár továbbra is éles viták kereszttüzében – feltartóztathatatlanul megindultak a rendszeres kísérletek.