Krúdy Gyula

Kossuth fia

Regény

fapadoskonyv.hu

Tartalom

Előhang

ELSŐ KÖNYV

Kossuth nyolcvanadik születésnapja

Kossuth lakása – A hölgyeké az elsőség – A magyarok kossuth elragadó volt – Apponyi – Vajon milyen most Pest? – A tiszaeszlári pör – Hölgyek, urak … – A feltámadt szeged – Kossuth könyvtára – Estére! … – A legszebbek a magyar nők – Az estélyen kossuthnál –

Kossuth Lajos utolsó éve

Az 1894. esztendő – A szivarvégek – Kossuth újesztendeje – Kossuth utolsó hírlapi cikke – A betegség és a kormányzó – A hírlapíró megérkezik – Az olasz király intézkedik – A haldoklás napjai – Mi történt Pesten? – Kossuth Ferenc – Utolsó órák siralma – Ker

Kié a holt Kossuth?

A pesti tüntetések híre a koporsó mellett – A Kossuth-fiúk lecsillapítják az ifjúságot – Menjünk turinba! – Temetés idegenben – Utazás hazafelé – Szegények Kossuthék

A „Kossuth-vonat” útja

A magyar határon – A koporsó diadalútja – A 48/49-es honvédek tisztelegnek a Kossuth-fiúk előtt – A Kossuth-család őse: „Gád fia”

A holt Kossuth Pesten

A Kossuth-fiúk bejelentőlapja – Északi fény Pesten – A Kossuth-fiúk nem akarnak Magyarországon maradni – A holt Kossuth pesti bizonyítványa – Mi volt a különbség Kossuth Lajos és Ferenc József temetése között? – A múlt és a jövő találkozik Kossuth hamvainá

A Kossuth-fiúk csodálatos ifjúsága (I.)

A bakonyi bujdosás – A pozsonyi börtön kövei – A fiúk kiszabadulása – A fiúk itt hagyják Magyarországot – Törökországban – Ünneplik Kossuthékat – Búcsú Szíriától – Amerikába! – A „Mississippin”

A Kossuth-fiúk csodálatos ifjúsága (II.)

Boldog Angliában! – Az omnibuszok városában – A londoni egyetem növendékei – A fiúk a legjobb tanulók – Kossuth nem kockáztatja Magyarország sorsát – A fiúk londoni barátai – A Kossuth-fiúk első fészekrakása – A bánat beköszönt, és halált hoz

A második fészekrakás Budapesten

Ferenc József megszólal – A vizitek megtörténnek – Négyszemközt Apponyival – A miniszterek várják Kossuthékat – Nemzeti Casinóban – Magyar állampolgár-e Kossuth Ferenc? – Méltatlan üldözés – Egyesüljön a függetlenségi párt – A Kossuth-nemzetség – Kossuth c

Jellemző témák Kossuth Ferencről

A fiúk komoly bánata – Az „összegyűjtött művek” – A hírlapi cikkek vándora – Elfelejtett magyarul… – „A festészet volt szórakozása” – A szobrász is jelentkezik – Ferenc verseket ír – Ám az élet komoly perceiben… – Miért jött haza Kossuth Ferenc? – Még egy

Kossuth Ferenc a pesti nép vezére lesz

Megérkezik Pestre – A király összevont szemöldöke – Utazás hazafelé – A pesti nép ünnepe – Kossuth Ferenc megszólal – Csókolják Kossuthot – A diadalmenet – Vázsonyi nyilatkozik – Kossuth ellen és mellett – Ceglédi ölelkezés – Trónra emelni – Kossuth Ferenc

Pichler Győző vagy a debreceni csíny

A csúnya Pichler – Kossuth Ferenc mellett – Vidéki körutak – Debrecenben – A híres ötösfogat – Ünneplés a piacon – A férfinak mutatósnak kell lenni – Merénylet? – Ki volt Rudnyánszky? – Pichler vigyáz – Pohárköszöntő – Felségsértés – Kossuth Ferenc nem ves

A körút vége

Ferenc nem egészséges – Nyíregyházán – Nők helyett az öreg Krúdy – Beköszönt a tél, a körutazás véget ér

MÁSODIK KÖNYV

Wekerle megbukik

A budavári merénylet – Kossuth iratai – Kossuth Ferenc megszólal

Az ezeréves Magyarország nem kedvez Kossuth Ferencnek, de annál inkább Ferenc Józsefnek

Mi történik Isten Békéjének esztendejében? – Tisza király – Jókai rendet teremt – Kossuth Ferenc sötétzöld mentéje, világoszöld atillája – Bánffyné – Évekig nincs eredmény

A győzelem előzményei

„Nevezetes beszédei” – A trónörökös házassága – Hogyan készült beszédeire? – Pap Zoltán ezresei

A király házának ostroma Pesten

Betegség a házban – A „nagy március” – Az asztaltársaságok talpra állnak – Az ünnep művésznői – A vidék is jelentkezik – Az ostrom – A szeneskocsi

Kossuth első találkozása a királlyal

Az út Ferenc Józsefhez – Akit leültet Ferenc József! – Hogyan történhetett igazában Kossuth első kihallgatása? – A gép forog – Kossuth a villamoson

A jóslat

Burián megjelenik – A hideg magyar forradalom – A hadgyakorlatok véget értek – A szocialisták megjelennek

A „magyar betyárok” Bécsben

A Zeysig-röpirat – Váratlan parancs – A vérző orrú magyarok – A Burg-udvaron – Bánffy így beszélte – A vesztett csata után – A pesti fogadtatás – Szemere Miklós bécsi kártyázásai – Potocki, az áldozat – Szemerét kitiltják Bécsből

Az ezredes feloszlatja a képviselőházat

Kossuth Ferenc azt üzeni – Smólen Tóni – A régi ellenfél – Apponyi, Kossuth legjobb barátja – A történelmi ülés

Kossuth az egész vonalon győz

A megyék hősiessége – A fényfürdő és következményei – Mi történt a titkos találkozáson? – Megérkeznek a magyarok – Ferenc József nyomban maga elé eresztette a két magyart – A nagy koalíció – készül Kossuth Ferenc életrajza

Előhang

MILYEN EMBER VOLT KOSSUTH FERENC?

Előkelő idegen, amikor átlépte a magyar határt: később húsz év múltával éppen olyan öreg magyar, amilyen az ő korában, a hetven esztendőn felüli magyarok között számosan akadnak a hazában, akik megélik a magas életkort.

Húsz év alatt, amelyet hazánkban töltött: elmúlt róla az a sajátos idegenszerűség, amely még a legjobb magyar embereken is megérzik, amikor hosszú külföldi tartózkodás után ismét átlépik a magyar határt. Nagy iskola a külföld, ahol talán minden másképpen van, mint Magyarországon. Más a szó, más a társadalmi modor, más a kedv, más a magaviselet.

Kossuth Ferenc még nem töltötte be a tizedik évét, amikor el kellett hagynia Magyarországot, egy fekete ruhás, lovagkalapú, uszályos ruhájú, fehér arcú szép asszonnyal, Ruttkayné Kossuth Lujzával menekülve egy dunai gőzhajón. Rejtőzködve, szívre szorított kézzel, visszafojtott hanggal, tiltakozva, magát másnak mutatva bujdosott a Kossuth-család az előre menekedett apa után. És ez a gyermekkori álruhácska együtt növekedett Kossuth Ferenccel ötvenhárom esztendős koráig. Mikor hazajött: úgy tűnt fel, hogy álruhában jött, amelyben elmenekült.

Halk, kevés szavú, európaiasan csendes magaviseletű, választékos úriember volt, mikor átlépte újra a magyar határt.

Lehetett akár francia, akár angol, akár orosz.

„Perfektül” beszéli az ország nyelvét, ahol üzleti teendője akad, vagy szórakozásból tartózkodik, mert a kényelemhez tartozik, hogy az ember mindenkivel megértethesse magát, akivel dolga van. Tapasztalt utazó lehetőleg előre elolvassa az utazási könyveket arról az országról, ahol hosszabb ideig tartózkodni akar.

Találkozhatunk vele akár az egyiptomi piramisoknál a turistáknak szolgáló teve nyergében, akár Rómában egy nemzetközi hotelban; Londonban vagy a párizsi expressz-vonaton, vagy egy amerikai Music Hall nézőterén. Figurája mindenhová beillett, mint egy nagyvilági előkelő úriemberé: akár üzleti ügyek lebonyolítása céljából, akár puszta szórakozásból utazik valódi hazájától távol. Sehol sem látjuk meg rajta magyar származását, nemzeti elhivatottságát, történelmi küldetését és a ritka magyar mitológiából való származását. Egy történelmi álom, aki álruhában járja a világot. Egy II. Rákóczi Ferenc, aki a maga korában gyékényes lengyel szekéren utazik, mint egy borkereskedő, aki a hegyaljai borait akarja eladni külföldön.

De főként egy ápolt, mindennapi fürdőjéhez, tisztasági rendszokásaihoz alkalmazkodó, étkezésében és érintkezésében válogatós úriember, aki előre tudja a hoteleket, ahol megszáll, utazási jegyei, bőröndjei, útlevelei rendben vannak akár a vámőrök, akár a hajóbiztosok előtt; inkább melankolikus, mint vidor; kicsit bágyadt, kicsit életunt, aki már sok mindent látott az életben, meglepetésekre, szenzációkra, életfordulatokra nemigen számít…Sőt, elkerüli a nagyobb emóciókat, amint Madridban is akadnak olyan idegenek, akik nem a bikaviadalra vitetik nyomban magukat, hanem előbb csendes, körültekintő sétát tesznek a városban.

Az öltözködése is külföldi a pesti férfidivathoz mérve. Kényelmes öltönyök, amelyek nem mindig a legutolsó divathoz, hanem inkább a komócióhoz igazodnak. Cipőjéről a szakértő szem messziről észrevette, hogy készen vásárolta valamely olasz bazárban. Nyakkendője mindig egyszínű, elegáns. Antik melltű van a nyakkendőjébe tűzve, és kézelői (mandzsettái) szűkek, mint egy mérnöké, akinek szüksége van kezére. Egyébként az egész öltözködése a hízásban levő ötvenesztendős férfi kényelméhez igazodik, nadrágjai, kabátjai bővek, zsebkendői nagyok, fehérek és puhák, hogy meghűlés ellen a torokra is lehet kötni őket. Szerencsehozó zsuzsuk látszanak vékony óraláncán.

Hangja a hurutos hangok közül való, amelyeken mindig észrevenni a hangszalagok érzékenységét; amelyek nyomban megéreznek minden légváltozást. Fáradt, szinte pátosz nélküli hang ez, amikor először megszólal Magyarországon, mintha eddig nem találta volna meg a szónoki tempót. Egy úriember hangja, aki moduláció nélkül beszél szállodai portással vagy más, véletlenül jött ismerőssel. Nemigen érdemes erőlködni egyiknek a kedvéért sem.

Még nem ismerte azt a patetikus, úgynevezett „hazafias” hangot, amelyet ebben a korszakban pompásan tud minden vándorszínész, helyi vagy országos notabilitás, de céhmester, képviselőjelölt és valóságos képviselő is. Azt a nyilvánosság előtti közéleti hangot, amelyen úgy beszéltek Magyarországon a legkisebb falusi kaszinóban is, mintha mindig az egész országnak beszélnének. Hang, amely az 1867-i kiegyezés után élte fénykorát, amikor megint mindenkinek úgy lehetett beszélni az országban, ahogyan akart.

Kossuth Ferenc korántsem volt szónok, amikor atyja koporsója mögött visszatért hazájába, a halott védelme és a nemzet szeretetének védelme alatt, bízván Ferenc József „lovagiasságában”, amelyben nem is kellett csalódnia.

Hallottam őt ebben az időben beszélni. Mondhatom, hogy csak a személye körüli nimbusz tette azt, hogy a jó szónokok hazájában, Magyarországon meghallgatták a legnagyobb magyar szónok fiát.

Akadozott, kereste a szavakat, mintha egy láthatatlan szótárban lapozgatna, amikor küzdött a kifejezésekkel, jelentőségekkel. Valahogy úgy érezte a hallgató, hogy bensejében valami idegen nyelvből kell lefordítania a magyar szavakat, mielőtt kimondaná őket. Pedig a lehetetlenséggel határos, hogy a legnagyobb magyar fia ne gondolkozott volna magyarul. És mégis úgy látszott, hogy nincs egészen tisztában a szavak értelmével, amikor beszél. Valahol, valamerre papirosra írták le azokat a szavakat, amelyeket élőszóval elmondott, betanult, kigondolt. Vagy talán nem is ő gondolta ki, hanem a környezetében valaki…(Az első környezetéhez tartozott többek között Pichler Győző pesti hírlapíró is. A rosszmájúak őt is gyanúsították azzal, hogy köze volna Kossuth Ferenc beszédeihez.)

…De mégis szent pillanat volt, amikor Kossuth fia megszólalt Magyarországon, az öregek örvendeztek, hogy megérhették ezt a napot, a fiatal lelkek felfogadták, hogy sohasem felejtik el szavait. Férfiak megölelték egymást. A nők sírva fakadtak. Kossuth fia itt volt a hazában, és hozzánk beszélt. Hallgasson el minden kritika és okoskodás. Mintha a magyarok istene küldötte volna követét a hazába, hogy fellobogjon minden szent lelkesedés. Hogy még egyszer ünnep legyen a világon.

Kossuth Ferenc külsejéhez tartozik a testi magassága. Az emlékezetek azt mondták, hogy valamivel magosabb termetű volt atyjánál, aki tudvalévőleg középtermetű, karcsú, magyar-fajta férfi volt. Ferencnek a vállassága, idősebb külseje, kövéressége is tette, hogy nagyobb testi terjedelműnek látszassák atyjánál, akire mint ifjúra emlékezett a magyar fantázia.

Kossuth Lajos legragyogóbb ifjúságában vonult be a magyarok mitológiájába a hazatérő Rákóczival és a csatában elesett Petőfi Sándorral együtt. Ők azok, akik tulajdonképpen sohasem öregednek meg a magyarok képzeletében. Kossuth Lajosról csak messziről tudtuk, hogy megöregedett külföldön, de színről színre kevesen látták őt a zarándokok.

Ferenc fia ellenben itt járt-kelt közöttünk, és mindenki szemügyre vehette, és véleményt alkothatott róla.

Kossuth Ferencnek nem volt szakálla, holott egy igazi Kossuthot, de még egy példás hazafit odáig: az állon és nyakon levő Kossuth-szakáll nélkül el sem képzelhettünk. Mindennap megborotváltatta az arcát, amely ecetvirág színű volt, amelyet megcsípett az őszi dér: a jól táplálkozó, ötvenéves úriemberek arcszíne szokott lenni; amelyen nyomot hágy az élet, de a fűszeres konyha és jó táplálék is. Kicsit petyhüdtnek, álmatlannak, betegesnek látszott ez az arcszín, mint életük javát leélt úriembereké. (Olaszországban bányatűzbe került. Ez nyomot hagyott arcán.) A bajusza: kókadt, de természettől mégis valami formája van, mint a gyászjelentésen levő szomorúfűzfa hervadt lombjának. Gyászoló bajusz, mint az özvegyembereké, akik már nem is akarnak megházasodni ebben az életben. A szája két szélén valami göndörödést mutat ez a száműzött bajusz, amely vértanúk, bebörtönzött hazafiak arcán látható, akik fogadalmat tettek valahol valakinek, hogy többé nem pedrik ki a bajuszukat, hogy barikádokra vigyék a népet. Kossuth Ferenc özvegyember volt; illett hozzá ez a kínban csavarodott bajusz, amelyről némelyek, akik nem egyeztek a Kossuth-fiúval, azt mondták, hogy olyan, mint egy talján temetkezési tiszté.

De ha másforma bajusza lett volna Kossuth Ferencnek, akkor is akadtak volna olyanok, akiknek kifogásaik lettek volna. A messziségből úgy látszik, hogy mégiscsak ez a bajusz illett leginkább a hazatérő Kossuth-fiúhoz. Nem valami rablólovag-bajusz.

A szeme azonban olyan Kossuth Ferencnek, amely ellen senkinek sem lehetett kifogása.

Nagy szeme volt, mint a szarvasnak, könnyben úszott, történelmet fejezett ki; a Kossuth-legendákból való szem volt. – Örömet soha nem tudott kifejezni ez a szem, de annál inkább históriai bánatot. Őszi szeme egy őszi embernek, aki látszólag elkésett mindentől, ami az életben kedves és vidám. Csak egy Kossuth-fiúnak lehetett ilyen szeme! Lelkes, bánatos, szomorú, benne a dicső tizenkilencedik század képe, amikor a Kossuthok, a szabadsághősök igazgatták a világ sorját.

A homloka boltozatos volt, korán kopaszodott, körülötte a ritkás hajzat deresedett. Ha katolikus ember lett volna, több szentet is tudnék a szentek történetéből, akihez hasonlított a homloka. De protestáns ember volt, és ezért nem hasonlítható a szentekhez.

A feje általában nagyobb volt a szokásosnál, de azért mégsem volt feltűnő, hogy külön kellett volna kalapot csináltatnia, mint sok nagy fejű emberrel megesett honunkban. Egyik ismerőse azt írta róla, hogy több kölnivizet, pipereszappant, fogkrémet és általában toilette-szert használt, mint egy magyar emberhez illett. Hát erről bajos vitatkozni: mert a tisztálkodási hajlamot sohasem lehet senkinek bűnéül felróni. Már e sorok elején említettem, hogy külsejére nézve Kossuth Ferenc tökéletes európai ember volt, semmi szittyaság, semmi parasztság, de még sallang és cifraság se látszott rajta. Talán az volt a baj, hogy nem domborította eléggé magyarságát; mindenesetre több illúziót ébresztett volna, ha magyar nemzeti viseletben tér haza hazájába. De fekete zsakettban, magas tetejű cilinderben jött, díszmagyart csak miniszter korában kezdett viselni, amikor az jóformán kötelező volt. Ám hogy a tisztálkodásra, testápolásra, piperkőcségre többet adott volna a kelleténél: ezt csak az inasa tapasztalhatta volna. Különben is, aki Kossuth Ferencnek toilettírozását megrótta, Eötvös Károly volt, aki arról is nevezetes volt, hogy dunántúli ember lévén, sohasem fürdött meg a Balatonban, ahol annyi és annyi ezren fürödtek.

Lajos Tivadar úgy hasonlított Ferenchez, mintha ikertestvére lett volna.

ELSŐ KÖNYV

Kossuth nyolcvanadik születésnapja

A művészek és írók látogatása

Kossuth lakása – A hölgyeké az elsőség – A magyarok kossuth elragadó volt – Apponyi – Vajon milyen most Pest? – A tiszaeszlári pör – Hölgyek, urak … – A feltámadt szeged – Kossuth könyvtára – Estére! … – A legszebbek a magyar nők – Az estélyen kossuthnál – Nászutasok is voltak a társaságban

A Kossuth-fiúk nem jöttek ismeretlenül haza Magyarországra. Temérdek ismerősük volt itt, akivel már atyjuk életében hol szimpátiát, hol barátságot váltottak.

Az öreg Kossuthot ugyanis szokás volt meglátogatni. Míg elég módos emberek éltek a hazában, akik nyaranta utazgatni szoktak, és a nyári utazás programjából alig hiányzott az olaszországi Turin város, benne a Via dei Mille 22. számú kétemeletes ház, ahol Kossuth Lajos családjával lakott.

De a kevésbé módos magyarok is a régi hazában addig takarékoskodtak, amíg összegyűlt egy olaszországi utazásra való útiköltség, és meglátogathatták a nagy száműzöttet, megismerkedtek házával, háza tájával.

Lelkes öreg magyarok nem akartak addig meghalni Magyarországon, amíg Kossuthot színről színre nem láthatják.

A legenda azt beszélte, hogy a turini remete házába szabad bemenete van minden jó szándékú magyar embernek.

Jöttek is a zarándokok. Különösen azokban az években (a múlt század nyolcvanas éveiben), amikor a hanyatló századdal Kossuth Lajos is öregedett, és ugyancsak nyolcvanadik éve felé közeledett.

Félő volt, hogy eleven testi alakjában nem sokáig láthatják őt „fiai”, a magyarok. (Habár Kossuth mindig jó egészségnek örvendett, majdnem minden hónapban írt levelet valamely régi magyar vármegyéhez, amelyet rendszerint a megye alispánjához címzett, kezdvén szokás szerint ily megszólítással a levelet: „Különösen tisztelt alispán úr!”Befejezvén ilyen formában: „Tisztelt alispán úrnak alázatos szolgája, K. L.” A levelekben politikai nézeteit fejtegette, és az alispánok a leveleket a megyegyűléseken felolvasták. Legutoljára, nyolcvanadik születésnapja előtt: éppen Bereg vármegye ispánjának írt, és a levél teljes szellemi frissességéről tanúskodott.)

*

De a nyolcvanadik születésnap mégiscsak figyelmeztetés volt a magyarságnak, hogy siessen meglátogatni Kossuth Lajost, aki még nem látta, ugyanezért pár százan csatlakoztak a pesti Művészek és írók Körének ama mozgalmához, hogy meg kell látogatni Kossuthot mindazoknak, akik még őt nem látták.

Dolinay Gyula, ez a vállalkozó és ifjúsági lapszerkesztő volt a mozgalom megindítója. Felvidéki ember volt, igazán Dolináról került Pestre, volt benne elég üzleti szellem is, hogy a mozgalmat jó irányba terelje. Maga mellé vette társaknak Pulszky Ferencet{1}, az európai hírű tudóst, Urváry Lajost, a Pesti Napló szerkesztőjét, Hentaller Lajost{2}, a függetlenségi követet, és ezek vezették a magyarokat a különvonaton, amelyet megtöltöttek.

Igaz, hogy a zarándoklatnak tulajdonképpeni célja egy párizsi kirándulás volt, de a vasúti menetrendet úgy tudták kiválasztani, hogy a turini tartózkodás, a nagy száműzött meglátogatása is belepasszolt az utazási tervbe.

Turinban a Doguna Vecchria nevű vendégfogadót töltötték meg a magyarok, akik között volt bőven asszonyság is, mert eleinte azt hitték a nagy utazók, hogy az asszonyok csak kellemesítik az úti viszontagságokat, de később megszökdöstek az asszonyoktól az idegen városokban, különösen olyankor, mikor a vezetők valamely olyan látványosságot ígértek, amely nem hölgyeknek való. Párizsban majd bőven akad az ilyesmi, de Turinban még valamennyien együtt voltak asszonyok és férfiak, pláne mikor híre kelt, hogy asszonyt is találhatnak a Via dei Mille 22. alatt, Ruttkaynét, Kossuth Lajos testvérét.

Csoportosan sétáltak az utcákon és kifeszítették a mellüket, amikor az olaszok reájuk mutogatva, így szóltak:

– I nobili ungheresi…

Mert hiszen messziről meg lehetett őket ismerni, hogy magyarok, és Kossuth meglátogatására jöttek. És az olaszok mindig örültek az idegenforgalomnak, pláne ha Kossuth látogatására jöttek.

*

A Kossuth-fiúk, Ferenc és „ifjabb Lajos”, mint abban az időben Kossuth Lajos Tódort maguk között nevezték a magyarok, az ablakból figyelték a ház felé tolongó zarándokokat, akinek fele se fért volna be a házba, mert Kossuthnak korántsem volt valami nagy lakása. Három szobája az emeleten, három szobája a földszinten. Hová teszik itt ezt a tengernyi látogatót?

{1} Pulszky Ferenc (1814–1897): politikus, régész, művészettörténész. 1848-ban pénzügyi államtitkár, majd diplomáciai szolgálatba Londonba megy. 1866-ig emigrációban él Londonban, majd Firenzében. Hazatérése után a Deák-párthoz csatlakozott, képviselő lett.

{2} Hentaller Lajos (1852–1897): újságíró, 1881-től függetlenségi párti programmal országgyűlési képviselő. Kossuth Ferenc életrajzírója.