dr. Sinkovics Alfréd

Vállalati pénzügyi tervezés

Kiadja a

CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft.

Budapest, 2010

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@complex.hu

www.complex.hu

Felelős vezető: a CompLex Kiadó Kft. igazgatója

Kiadásért felelős: Petr Kral

A kiadványok szerkesztésért felelős: Pléh Dániel

Felelős szerkesztő: dr. Pálkovács Attila

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Gyártási főmunkatárs: Kerek Imréné

Fedélterv és tördelés: CompLex Kiadó Kft. DTP-csoport

ISBN 978 963 295 204 8

Jelzőszám: KK-001P0-1965

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén,

továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában

(fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

dr. Sinkovics Alfréd

Vállalati pénzügyi tervezés

Szerző: dr. Sinkovics Alfréd

Lektor: Schellerné Nagy Kinga

Kézirat lezárva: 2010. május 31.

© dr. Sinkovics Alfréd, Budapest, 2010

© CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft., Budapest, 2010

A CompLex Kiadó Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Bevezetés – A vállalalati pénzügyi tervezés alapkérdései

Kedves olvasó, joggal kérdezheted, miért írtam meg ezt a könyvet? Hiszen rengeteg érv szólhat amellett, hogy a vállalkozások ne fordítsanak komoly erőforrásokat pénzügyi tervezésre, amely az előrelátás hiányában (?!) amúgy is megoldhatatlan, ugyanakkor nyilvánvaló, hogy pénzügyi tervezésre szükség van, vagy lenne.

Mint partnered, szeretném bebizonyítani, hogy pénzügyi tervezésre – minden ellene felsorakoztatható érv dacára is – szüksége van a vállalkozások többségének. Ezt az igényt ui. a jövőbe pillantás igénye teremtette meg, mivel a vállalkozás lényegénél fogva alapvetően teleologikus természetű gazdasági szervezet.

Joggal vethető fel, hogy a ma szupergyors gazdaságában – akár a változó makro-, akár a változó mikrogazdasági feltételek miatt – az előrelátás, amely a tervezésen keresztül utat nyithat a jövőbe, rendkívül nehéz.

Egy komoly vállalkozásnak, akár fellendülő, akár válságos gazdaságtörténeti időszakban vagyunk is, a verseny nyomása alatt mindig készen kell állnia ezerféle változásra, változtatásra, hogy piacait, s ezzel létét, megőrizze, s a növekvő, átalakuló fogyasztói igényeket kielégítse, kedvező pénzügyi teljesítményi és jövedelmi viszonyait újratermelje. Mindig minden változik.

De mivel mindennek az eredménye, vagy negatív kimenetelek esetén a következménye a vállalkozásoknál előbb-utóbb beszélő pénzügyi formákban jelentkezik, ezért a vállalati pénzgazdálkodással, szélesebben pénzügyi menedzsmenttel nem lehet „játszani”. A stabil pénz- és jövedelemtermelési hatékonyság a vállalati alapcél, legyen szó bármilyen formában működő, bármely nagyságú, profilú, tulajdonosi szerkezetű vállalkozásról.

Súlyos nemzetközi pénzügyi válságban élünk, a vállalkozások finanszírozása a világgazdaság egészében hihetetlenül nehézzé vált, minden, több világvállalatnak nyújtott, gigászi állami pénzügyi támogatás dacára, cunamiszerű csőd- és felszámolási hullám söpört végig az egész világgazdaságon.

A válsággal a világgazdaságban a bankok, befektetési intézmények, magánbefektetők, tőkéjük jó felét elvesztették, a vergődő nemzetközi bankrendszer a vállalkozói szféra bankhitel-finanszírozását visszafogta, s ezzel a ma is tartó gyakorlattal a bankok nagy tömegű vállalatot csődbe kergettek-kergetnek, igaz, a konszolidáció is lassan megkezdődik.

E réven még a legnagyobb globális világvállalatok ezreit is súlyos pénzválság sújtja, de még súlyosabban terheli a válság a kis és közepes vállalatokat, amelyek kategóriájában szintén úthengerszerűen végigszáguldott a csőd- és felszámolási hullám, s a fizetésképtelenség olyan általánossá vált, mint a nátha.

Ilyen viszonyok közt joggal tehet fel az olvasó számos kérdést, mint például:

– Miért tervezze a vállalat pénzügyi folyamatait, kell-e egyáltalán ilyen terv?

– Vagy esetleg csak valamilyen külső körülmény, érdek, személy, szervezet kényszeríti pénzügyi tervkészítésre a vállalatot?

– Kinek van szüksége a vállalati pénzügyi tervre?

– Melyek lehetnek a vállalati pénzügyi tervezés előnyei, esetleges hátrányai a cégvezetés, a cégtulajdonosok és más érintett szervezetek (áruhitelezők, bankok, faktorházak, adóhivatal) számára?

– Konkrétan mit tervezzen a pénzügyi tervezésen belül egy más nagyságú, földrajzi helyzetű, profilú, tulajdoni szerkezetű vállalkozás (mikro-, kis-, közép,- vagy éppen egy regionális nagyvállalat, egy globális nemzetközi nagyvállalat, egy állami vagy önkormányzati vállalat)?

– Támogatja-e a pénzügyi tervezés a motivációs rendszert, a vezetési funkciók koordinálását, az ellenőrzést, értékelést, a jövő behálózását, a bizonytalanság csökkentését, a jövőbeli szükségletek formálását, kielégítését, a távlatos versenyképesség fejlesztését?

– Mibe kerül a tervezés? Nem lesz túl drága? Megéri?

– Ha a tervezést szükségesnek, hasznosnak minősítik, hogyan szervezzék a tervezést, kik vegyenek benne részt, ki vezényelje, milyen legyen a koordináció, kommunikáció?

– Mit tegyen a tervével a vállalkozás, ha a dolgok később egészen más pályán futnak?

– Milyen időhorizontra tervezünk? (Heti, havi, negyedéves, éves, középtávra, hosszú távra)?

– Hogy épüljön fel a terv, milyen tervezett részekből épüljön fel (Eladás, piac, termék, technológia, beruházás, személyi erőforrások, anyagi erőforrások, pénzügyi erőforrások, szervezetfejlesztés, vezetésirendszer-fejlesztés, tudásbázis-fejlesztés, növekedés, strukturális fejlődés, erőforrás-felhasználás, árak, bérek, infláció, várható makrofeltételek stb.)

– Milyen tervezési módszerekkel tervezzenek? (Merev vagy rugalmas, esetleg alternatív tervek, milyen költségfelosztási módszereket használjanak, hogy tervezzék a növekedést vagy csökkenést, a változó és fix költségeket, az erőforrás-felhasználásokat, a vállalat egészéből vagy részeiből kiindulva tervezzenek, felülről lefelé, vagy alulról felfelé tervezzenek?)

– Kik és hogyan tervezzenek, vegyék figyelembe, mérjék fel a tervezéshez a külső-belső feltételeket, adottságokat?

– Milyen szerepe lesz a terveknek a vezetők, a szervezetek tevékenységének irányításában? Kinek a feladatmegoldását kívánja támogatni a tervezés, a terv maga?

– Hogy történjen a terv feladatokká való lebontása, és a vezetőknek, ill. a beosztott szervezeteknek és munkatársaknak való kiosztása, kommunikálása?

– Kötelező terveket készítsenek, vagy csak tájékoztató jellegűeket?

– Hogy történjék a motivációs rendszerek kialakítása, alkalmazása a tervfeladatok megvalósításának ösztönzésében, a vállalati célrendszer elérésében.

– Előbbihez tartozóan milyen érdekeltséget kell a feladat teljesítéshez kapcsolni (EVA, nyereségérdekeltség, részvényopciók stb.)?

– Mennyire lesznek merevek vagy rugalmasak a tervek és teljesítési elvárások?

– Melyek a tervezési folyamat elemei, szakaszai, menetrendje? (Célok, pályák, választások, múltra-jövőre vonatkozó adatok, becslések gyűjtése, meghozatala, tervezési folyamat, tervjóváhagyás, véglegesítés, iterációk döntések.)

– Melyek a legfontosabb szintetikus és analitikus tervek, tervfajták, tervtípusok? (A vállalkozás költségvetése, eredményterv, mérlegterv, cash flow terv, beruhá–zási terv, az értékesítési, termelési, készlet, beszerzési tervek, az általános és közvetlen költségek terve stb.)

– Miként fog történni a tényleges folyamatok lekövetése (Adatgyűjtés, kapcsolattartás, kommunikáció, megfigyelés, kikérdezés, a vezetői és kontrollinginformációs rendszer működtetése, menet közbeni célellenőrzések végzése.)

– Miként történik a tényleges tevékenységek auditja, minősítése, az eltérések elemzése, értelmezése, a siker és kudarctényezők megállapítása, a szervezeti és vezetői teljesítmények megítélése?

– Miként hasznosulnak, fordulnak vissza előbbiek időben hozott és megfelelő hatékonyságú döntésekbe, fejlődő gyakorlatba.

Nem szeretném azt sugallni, hogy minden vállalatnak szofisztikus pénzügyi tervezési rendszerre van szüksége, de valamiféle pénzügyi előregondolásra feltétlenül. Előbbi kérdésekre adható – vállalatonként az adottságoknak megfelelő – válaszok függvényében az bizonyosan eldönthető, hogy milyen pénzügyi tervezés, előregondolás szükséges a cégnek a vállalat nagyságától, jellegétől, formájától, profiljától stb. függően.

E könyvvel az a célom, hogy e kérdéseket vagy kíséreljem meg megválaszolni, vagy támogassam gondolataimmal azok megválaszolását. Azt az olvasónak kell eldöntenie a könyv elolvasása után, hogy e törekvésemet mennyire sikerült megvalósítani.

De a könyv programja ennél valamivel szélesebb. Azt gondolom, hogy a természeti erőforrások rohamos csökkenésével a gazdaság szereplői, mind a kormányok, mind a vállalatok, mind a háztartások és egyének teljesen új helyzetbe kerülnek a XXI. század következő néhány évtizedében, és a változás iránti kényszereket ma talán még felmérni sem tudjuk. Az emberiség jelenlegi gazdasági struktúrájának anyag, energia, földterület, levegő stb. erőforrásai gyorsítottan merülnek ki, és az emberiség nem fogja tudni eltartani saját magát a jelenlegi módon.

A jelenlegi termelési–fogyasztási struktúra újratermelése ui. mensokára már nem lesz lehetséges. A fenntartható növekedés szerintem nem lesz fenntartható, még egy következő ötvenéves periódusban sem, egyszerűen azért, mert nem lesznek meg hozzá a hosszú távra szükséges, újra nem termelhető természeti erőforrások, miközben a jelenlegi uralkodó posztindusztriális kapitalista társadalmi rendszereknek munkaerőként nincs más szükségük a jelenlegi népességszámra sem, még ott sem, ahol a nemzetek létszáma csökken.

Az anyagi erőforrások növekvő – immár a hétköznapokba is lassan beszivárgó – szűkössége biztos, hogy komoly változásokat fog követelni akár a makro-, akár a vállalkozási, akár a családi pénzgazdálkodási követelményekben.

A mainál jelentősen kisebb tömegű természeti erőforrás-mennyiség rendelkezésre állása esetén úgy vélem, a vállalkozási szabadság érvényesüléséhez, mind makro- mind mikro-szinten szükségessé válik valamiféle erőteljesebb indikatív és kooperatív tervezés mind az állami, mind a vállalkozói szférában.

A feltételek egy új gazdasági jégkorszak felé mutatnak, amelyben az erőforrásokkal való jóval tudatosabb gazdálkodás a jövőben a korábbi évtizedekénél sokkal feszesebb pénzgazdálkodást igényel. A gazdaságosságnak és pénzügyi hatékonyságnak ui. új feltételei jelennek meg, amelyekhez az adaptálódást mielőbb meg kellene kezdeni. Erre biztatom, és ebben szeretném támogatni olvasó kollegáimat.

A feszesebb vállalati pénzgazdálkodás szükségességére a jelenlegi gazdasági világválság körülményei közti súlyos finanszírozási-likviditási válsághelyzet erőteljes utalást jelent.

Néhány szó a könyv jellegéről. A vállalati pénzügyeknek van egy tudományos elméleti vonulata, amely magas szintű verbális és matematikai statisztikai eszköztárral vizsgálja a vállalati pénzügyi döntések alapjait, kritériumait.

Ebben a könyvben közelíteni szeretném az elméleti megfontolásokat a gyakorlati pénzügyi tervezői munkához, ugyanakkor visszafelé, a gyakorlati tapasztalatokat mérlegelve az elméleti fejlődés problémáira, nyitott kérdéseire is szeretnék visszautalni, támogatva azt, hogy valós problémákkal foglalkozzunk az elméletben, és vegyük észre az új jelenségeket.

Vallom Geothe-vel azt a Faustban elhangzott gondolatot, hogy „szürke minden elmélet, de zöld az élet aranyfája”. A közgazdaságtudomány, és alkalmazott leánytudománya inkább többnyire mindeddig csak követte, mintsem megalapozta a fejlődési folyamatokat, vagy megnyitotta volna előttük az utat.

A gyakorlat és a tudás valamiféle szoros összefonódását és kölcsönhatását tartom kívánatosnak ahhoz, hogy a felhalmozott szakmai tudományos ismeretek támogassák a vállalati vezető kollegákat, pénzügyi tervezőket és döntéshozókat napi pénzügyi tevékenységükben.

Sem a vállalkozó, sem a menedzser nem tudós, még ha tanítjuk is a tudományosan megalapozott menedzsmentismereteket az üzletember képzés különböző szintjein.

Ennek megfelelően a vállalati gazdálkodási gyakorlatban, a tervezési-, előrejelzés-készítési gyakorlatban rendszerint egyszerűbb módszereket alkalmaznak, ennek vannak meg a tárgyi, személyi és anyagi feltételei.

E könyvben ennek a gyakorlatnak a fejlesztéséhez szeretnék elméleti-gyakorlati muníciót adni vállalati közgazdász, számviteles és pénzügyes kollegáimnak, s ezen kívül a vállalati pénzügyek menedzsment tudomány fejlődéséhez is szeretnék hozzájárulni, támogatva a kutatókat alkalmas pénzügyi döntési módszerek kidolgozásában.

Azt szeretném elősegíteni, hogy a pénzügyi döntésekben az egyébként megszokott – és minden politikát terhelő – szubjektivitást minél jobban szorítsák ki objektív döntési kritériumok a következő generációk anyagi-erkölcsi jólétének biztosítása végett.

Ebben a szellemben e könyvet részben a hazai felsőoktatásban tanuló, jövendő kollegáknak, részben jelenleg praktizáló, gyakorló vállalati pénzügyeseknek írtam.

Szeretném tisztázni viszonyomat a szakmai tudományos fejlődéshez. Szerintem a menedzsmenttudományoknak egyszerre kell törekedniük az egeaktságra, és a valószínűségi rendszerek bonyolult kölcsönhatásainak a megértésére.

Nincs egy célfüggvény és egy matematikai optimum, mert a modern vállalkozás – mint egyben egy produktív szociális rendszer is – rengeteg belső és kívülről injektált környezeti, valamint institucionális célból összeálló, és a gazdasági fejlődéssel keletkező új, vagy a megszűnéssel járó nehéz problémákkal küzdő – bonyolult, és mindig változó célrendszert követ, és kell is, hogy kövessen.

Nincsenek minden helyzetre használható mechanikus döntési kritériumok, és nincsenek egyszerű mechanizálható, automatizálható döntési algoritmusok. Nekünk kell megértenünk a helyzet általános és specifikus vonásait, és esetenként felállítani azokat a módszertani követelményeket, amelyek a tervezés során a legvalószínűbb kimenetelek pénzügyi célkénti megfogalmazását lehetővé teszik.

Különösen ellentmondásos viszony fűz a vállalati-társasági pénzügyek tudományához, mi több, nagy kedvem lenne egy anti corporate finance tanulmányt írni. A mai vállalati pénzügytan esetenként túl elvont, módszertanilag nem vezet a valós problémák megoldásához.

Ráadásul a kelet-európai gazdaságokban a vállalatok nagy többsége nem tőzsdei társaság, hanem egyéni vagy nem tőzsdei társas vállalkozás, ráadásul nem a legfejlettebb centrumországokban működő vállalkozás, hanem tőkeszegény, keresletszegény, külső versenynek szélsőségesen kitett közegben működik, ezért pénzügyi döntési problémái részben mások, és sajnos időnként súlyosabbak, mint a klasszikus nyílt részvénytársaságok többségének problémái.

Végül, e könyvben nem részletezem az ismert vállalati pénzügyi döntési módszereket, ezek ismeretét az olvasóról felételezem, inkább a vállalati pénzügyek által elég mostohán kezelt pénzügyi tervezés gyakorlati elvi–módszertani kérdéseire koncentrálok.

Mindeddig úgy tapasztaltam, hogy a régebbi szakkönyveket gyorsabban félreteszik, és az újakat veszik elő, mintha bizony a gazdálkodástudomány divatkérdés lenne. Ezzel pedig az előző generációk által előállított szellemi értékek egy része folyamatosan elvész.

Azt remélem, ennek a könyvnek jobb sorsa lesz, és még talán 20 év múlva is tud valamit mondani a témáról az akkori gyakorló vállalati vezetőknek, ERP-rendszerfejlesztőknek, gazdálkodástudományi szakembereknek.

A könyv használhatóságát segíti az ikon/jelzés elhelyezése, melyek a következők:

missing image file Esettanulmány

missing image file feladat

missing image file kérdés

missing image file példa

A szerző

1. A vállalati üzleti-pénzügyi tervezés

1.1. A vállalat, mint közgazdasági fogalom

A vállalatelmélet néhány nagyon alapvető elméleti karakterisztikával, lényegében leíró módon ragadja meg a vállalkozást: eszerint a vállalkozás a piacgazdaság alapvető szegmensese, amelynek célja a tulajdonos számára befektetése ellenében profitot termelni egyéni, háztartási, állami vagy más fogyasztói csoportok szolgáltatás- vagy termékigényeinek kielégítésével.

A vállalkozás földrajzi, piaci térben helyezkedik el, működési erőforrásai részben szabad, ingyenes erőforrások (lassan már csak a levegő), de más erőforrásait döntően pénzért szerzi be azok előállítóitól, tulajdonosaitól, és tevékenységével előállított termékeit és szolgáltatásait a piacon pénzért értékesíti.

A piacgazdaság vállalata egy anyagi-pénzügyi transzformátor, abban az értelemben, hogy az általa a piacon megvásárolt input anyagok, munkaerő, gépi és emberi erőforrások egyesítésével árukat és szolgáltatásokat hoz létre és bocsát ki output oldalon.

Pénzügyi értelemben input oldalon pénzügyi forrásokat gyűjt és használ fel inputok beszerzésére, és ezen inputok felhasználásával létrehozott áruit output oldalon pénzbevételek ellenében értékesíti. Nyilvánvaló, hogy a pénzügyi hatékonyság az outputok és inputok összehasonlításán kell, hogy alapuljon.

A transzformációs folyamat célja, hogy az output értékben nagyobb legyen, mint az input. Ez a különbség – elvben és tiszta piaci viszonyok közt –, ha a tevékenységet teljességében ő finanszírozta, a tulajdonos nyeresége.

Ugyanakkor a tulajdonosi nyereség termelése összefonódik a fogyasztói igények kielégítésével.

A piacgazdaság vállalata (elméletileg)

– működési körében szükségletek kielégítésére,

– s ennek ellenében a tulajdonosi profitérdekeltség kielégítésére orientálódó gazdálkodó egység.

A klasszikus szabadversenyes modellben a vállalkozás maga a polgárok szabad gazdasági tevékenységre irányuló jogosultságának kifejezése, amelybe az állam nem avatkozhat bele, nem szabályozhatja, nem irányíthatja.

Ma a szabadversenyes modell a maga tiszta egyéni magántulajdoni formájában már sehol sem létezik. A II. Világháború utáni gazdaságfejlődés a globalizált multinacionális vállalkozások létrejöttéhez vezetett, s ezzel egy, a korábbinál sokkal bonyolultabb vállalkozási univerzum született.

A világ GDP-jének közel 60 százalékát e hatalmas vállalati világbirodalmak adják, amelyek leányvállalataik sokasága révén át meg áthálózzák a világgazdaságot, s  amelyeknek kiszolgáltatva működnek a helyi közepes, kis- és mikrovállalkozások, állami, közületi szolgáltatók stb.

A globalizált világvállalatok uralta vállalkozói mikroökonómiai rendszer egy új helyzet, amellyel a vállalkozási szféra működése, jövedelemelosztási rendszere megváltozott. E rendszert talán a következő legfontosabb tényezők jellemzik:

– a mai modern gazdaságok többségében az uralkodó vállalati forma a GDP termelése szempontjából a nemzeti, illetve nemzetközi szintéren tevékenykedő részvénytársaság,

– a tőkefelhalmozás klasszikus formája nem, vagy csak kisebb részben a magántőkés vállalatalapítása, a klasszikus forma és tőkeforrás a tőzsde, a maga tőkeközvetítő szerepével a társaságok finanszírozására, feltőkésítésére,

– az egyes nemzetgazdaságokban a részvénytársaságokon kívül a vállalkozási szférát a tulajdonosi formák nagy száma jellemzi (egyéni cégek, magánvállalkozások, partnershipek, kft.-k stb., de a GDP-termelésben meghatározóak a társaságok),

– a részvénytársaságok zöménél a legnagyobb tulajdonosi hányadokat képviselő tulajdonosok az ún. intézményi befektetők, befektetési intézmények, nyugdíjalapok, biztosítók stb., s csak elenyésző az egyéni befektetők tőkesúlya, a magánbefektetők az esetek jelentős részében kisebbségi befektetők,

– az egyéni, illetve magántőkés, vagy családi tulajdonú vállakozás többsége inkább kis- és középvállalkozás,

– a nagyméretű, gyakran világvállalatok között is csak kis számúak a családi vagy egyéni tulajdonú világvállalatok,

– rendszerint az állam és az önkormányzatok is rendelkeznek profitorientált vállalkozásokkal.

– a piacok megszerzéséért, kiaknázásáért folytatott versenyben az állam szerepének évtizedek óta tartó növekedésével meghatározóan fontossá vált az összefonódó vállalkozói és politikai szférában kialakított kapcsolatok kiaknázása a vállalkozások menedzsmentje számára,

– a globalizált vállalatok monopolhelyzetből adódó versenyelőnyét tovább növeli az az adottságuk, hogy magas fokon fel tudják használni a korszerű vállalatirányítási ismereteket és informatikai rendszereket.

Valljuk be, e tényezőket figyelembe véve a tradicionális vállalatfogalom, vállalat- elmélet elég szegényesen fedi le napjaink valóságát.

A tőkés magánvállalat jellemzésére használatos profitorientációs elv egyre kevésbé elégségesen fejezi ki a vállalati tulajdonosi érdekeket, e helyett ma a szabad cash flow-ra alapozott érdekeltségről beszélünk, amelynek csak egyik, igaz, meghatározó része a profit, az üzemi nyereségesség.

További nyitott elméleti kérdés, hogy a vállalati tulajdonosi gazdasági érdekeltség már kényszerűen el kezdett társadalmi alkalmazkodási kényszerekkel kombinálódni. Egyre inkább elvárják a vállakozásoktól, hogy pozitív társadalmi szerepet vállaljanak saját környezetükben.

Ennek további növekedésére lehet számítani, és ennek jegyében a környezet- és természetvédelmi társadalmi érdekek figyelembevételének állami–társadalmi kikényszerítési módszerei most keresik saját útjukat, mégpedig világszinten, hiszen ettől az emberiség fennmaradása függ. A vállalkozás, amely megteremti a létfenntartási javakat, nem válhat az emberiség pusztítójává.

Nagy kérdés a hogyan, hiszen miként várható el a gyors megtérülést igénylő tulajdonosi érdekek mentén működő vállakozásoktól az előbbieket sértő gazdálkodási magatartás? Nyilvánvalóan mindez a maitól gyökeresen eltérő vállalatszabályozási koncepciókat igényel.

Mi a különbség vagy azonosság a magyar nyelvben elterjedt vállakozás és vállalat közt?

A magyar nyelvben mintegy szinonimakét használjuk a vállalat és a vállalkozás kifejezéseket, azonban minden szinonimánál közismerten a percepciós tartományon belül vannak nem csak azonos jelentésárnyalatok, de eltérőek is.

A vállalkozás terminus technicus lényege, hogy egy vagy több vállalkozó tőkéjének egyesítésével valamely szükséglet kielégítését biztosító gazdasági tevékenységgel foglalkozik, tulajdonosi jövedelem, profit, nyereség realizálására, kockázatvállalás mellett. A vállalkozás elsősorban gazdasági tevékenység.

A vállalat viszont az a kialakított szervezeti forma, amely a tulajdonos által elhatározott és finanszírozott vállalkozói tevékenységet hivatásszerűen, formájában ledefiniáltan, a nemzeti és nemzetközi jogi szabályoknak megfelelően, a munka és a tőke társításával, meghatározott menedzsmentvezetési rendszer által irányítottan végzi.

Megkockáztatjuk azt az állítást, hogy minden vállalat egyben vállalkozás, de nem minden vállalkozás vállalat. Egyszemélyes önfoglalkoztató egyéni vállalkozás a szó minden értelmében igazi vállalkozás, de nem rendelkezik specifikált vállalati szervezeti formával, hacsak magát az egyéni jellegét nem tekintjük annak. Továbbá egy egyéni vállalkozás léte az egyéni aktív gazdasági tevékenységet lehetővé tevő életszakaszhoz kapcsolódik.

Pénzügyi tervezést az ilyen vállalkozás nem, vagy csak ritkán igényel. Ezzel szemben pénzügyi tervezést a vállalatként meghatározott vállalkozások igényelnek többségükben. Egy multinacionális cégnél természetes, egyben a vállalati gazdasági kultúra része, hogy tervezi pénzügyi folyamatait. Egy középvállalatnál a tulajdonostól függ, hogy mennyire engedi érvényesülni a spontán folyamatokat, vagy mennyire igényli a pénzügyi tervezést, vállalva természetesen ennek költségét.

Minden esetre többnyire a „vállalatokként” aposztrofált vállalkozások azok, amelyeknél a külső-belső feltételek igényelnék/igénylik a pénzügyi tervezési tevékenységet, ezért adtam e könyvnek a „Vállalati pénzügyi tervezés” címet.

1.2. Pénzügyi tervezés és vállalatelmélet

Egy elméleti vállalat gazdasági tevékenységének pénzügyi anatómiája azoknak a pénzügyi lépéseknek a sora, amelyek a működés megindításának, folytatásának, és befejezésének is feltételei. Ezekek a lépések, erősen sémaszerűen, és nagyon leegyszerűsítve, a következők:

A) A vállalatalapítás és bejegyeztetés hatósági, jogi és adminisztratív tevékenységei

B) Tulajdonosi alapító tőke bevitele a vállalatba

C) Külső pénzforrások bevonása, hitelfelvétel

D) Az alapvető befektetett eszközök megvásárlása (beszerzése)

E) Beruházások végrehajtása, infrastruktúrák biztosítása, a vállalkozás berendezése a működtetéséhez

F) Munkaerő felvétele

G) Forgóeszközök beszerzése

H) Működés, működtetés, folyó finanszírozás és bevétel realizálás

I) Költségek fedezete, munkabérek és terheik megfizetése, a tulajdonosoknak osztalékfizetés, nyereségadó-fizetés, banki kamatfizetés, hiteltörlesztés stb.

J) Osztalékfizetés, adófizetés, hiteltörlesztés stb.

A dolog persze ennél sokkal bonyolultabb, de a folyamat fő határkövei zömmel ezek a lépések.[1] Ezek a folyamatok minden elméleti – tehát tevékenységében, tulajdonosi szerkezetében, helyében, nagyságrendjében nem specifikált –, a piacgazdaság kereteibe illeszkedő vállalat létrehozásához és beindításához szükséges tevékenységek, folyamatok. Minden itt felsorolt folyamat, tevékenység megvalósítása pénz befektetésével, vagy kiadással jár.

Tehát része a vállalati pénzmozgások elméleti szerkezetének, vagy pontosabban egy olyan bevételi–kiadási szerkezetet testesít meg, amely minden vállalkozás üzembe helyezéséhez, működtetéséhez szükséges.

Ezek a folyamatok a tényleges vállalatoknál azok nagysága, földrajzi szerkezete, tulajdonosi rendszere és még ezer kritérium függvényében lehetnek nagyon egyszerűek, és nagyon bonyolultak, tarthatnak néhány napig, de néhány évig is (lásd: egy atomerőmű).

E folyamatok minden elemébe – más-más színvonalon, mélységben, és formalizmussal –, a pénzügyi tervezés szükségszerű mozzanata be van kódolva. Hiszen a vállalkozás a tulajdonos befektetésével indul, s a befektető – függetlenül attól, hogy a vállalat létrehozásához készít vagy készíttet-e üzletinek is nevezett pénzügyi (megtérülési, nyereségességi stb.) számításokat a befektetése megtérülését illetően –, valamilyen módon és mélységben átgondolja, érdemes-e a pénzét egy adott vállalkozásba fektetni, vagy sem.

Azaz, valamilyen többé kevésébe tudatos vagy ösztönös módon, de belegondol a jövőbe, alternatív befektetési elképzeléseket alakít ki, portfóliókban gondolkodik, miként biztosítsa befektetése megtérülését, nyereségességét, viszonyítva azok kockázatosságához, szükség esetén likviddé tételi lehetőségeihez.

– A cégalapítás jogi-adminisztratív költségeinek számbavétele, tervezése nélkül nincs vállalkozás.

– A külső források bevonása, bankhitelek felvétele, tőkéstárs keresése ugyancsak pénzügyi tervezést igényel.

– Az alapvető erőforrások beszerzése, beruházások, ingatlanbázis megszerzése, gépbeszerzés, munkaerő-felvétel, mind-mind szintén pénzügyi tervezést igényel.

– A befektetés megtérülésére irányuló vállakozói gondolkodás is a pénzügyi tervezés egyfajta előzetes formája.

Ezen vállalkozói funkciók, folyamatok gyakorlása mindig pénzforrást igényel, amelynek megszerzése, majd az erőforrások gazdaságos feltételekkel való beszerzése mind-mind pénzügyi tervezést, elképzelések kialakítását igényli. Ebben a pénzügyi tervezésben természetesen sok ösztönösség is lehet, és többnyire van is, de a tervezés szükségességét ez nem kérdőjelezheti meg.

Ha ezt elfogadjuk, akkor a vállalatelméletnek a pénzügyi tervezés integráns része, vagy ha megfordítjuk, pénzügyi tervezés nélkül nincs elméletileg sem piacgazdaságban működő vállalatszerű vállalkozás. Senkit ne tévesszen meg, a pénzügyi tervezésnek a jövőre irányuló pénzügyi elképzelések írásbeli rögzítése, tudományos megalapozása, jóváhagyatása nem feltétele. Itt az első menetben a tartalom a lényeg.

A (nem pénzügyi profilú) vállalat és tevékenysége elméleti fogalmába a tudatos pénzbefektetési, pénzgazdálkodási döntések meghozatalának kényszere beletartozik, hiszen a vállalatok jelentős része a folyamatos tevékenységéhez tartozó pénzgazdálkodáson kívül maga is végez befektetési pénzügyi (mondjuk ki: bankszerű) műveleteket. Ezek nélkül a vállalkozás tulajdonosi szempontú pénzügyi hatékonysága nem biztosítható.

Mi több, a tényleges életszerűen működő vállalatnál a pénzügyi tervezés nagyon mélyen tartalmazza a környezet, a piac, a fogyasztó, az állam, a munkaerő pénzügyi érdekeinek a figyelembevételét, mondhatni, ez adja meg a pénzügyi tervezés művészetét.

Ugyanakkor a vállalatelmélet a vállalati vezetési és gazdálkodási funkciók gyakorlati vitelének modus vivendijét nem határolja körbe, csak a vállalat és működése legáltalánosabb jegyeit általánosítja elméleti szempontból.

1.3. Számviteli nyereség és cash flow – a cash flow-szemlélet honfoglalása és kapcsolata a tulajdonosi érdekkel

Milyen, miben mérhető, tervezhető eredményeket kell egy vállalatnak elérnie, hogy a tulajdonos érdekét megvalósítsa? A kapitalista magántulajdonú vállalatot a vállalatelmélet, mint profitorientált gazdálkodó egységet definiálja. Ebből az következhet, hogy a tulajdonosi érdekeltséget a minél magasabb nyereség testesíti meg. De vajon ez a teljes igazság? Ezt kell tervezni, és ha a tervek megvalósulnak, akkor minden rendben?

Hogy lehet az, hogy miközben a vállalat egységnyi időszaki teljesítményét a nyereségességgel mérjük, a vállalat fizetőképességét pedig kiadásoknál magasabb bevételekkel jellemezzük, aközben a beruházásokról való döntés módszere mégis az utóbbin, a pénzáramlásokon alapul?

Ezeknek a kérdéseknek a megválaszolásához nagyon pontosan meg kell mondani, mit mutat a nyereség, és mit mutat a cash flow?

A vállalat nyeresége a vállalkozás gazdasági teljesítményét adja meg pénz formában, azt mutatja meg, hogy pl. egyéves gazdálkodási időszak alatt kiszámlázott árbevétel és az ennek az árbevételnek a megtermeléséhez felmerült/felvállalt költségek különbsége miként alakul. Ha az árbevétel nagyobb a költségeknél, akkor a cég nyereséges, ha egyenlő, a cég sem nem nyereséges, sem nem veszteséges, és ha az árbevétel kisebb a költségeknél, a vállalat veszteséges.

Ezek az egy időszakra (év, hó, nap) vonatkozó árbevételi és költségadatok a számviteli elszámolások során, párosítással születnek meg, a mérlegkészítés alkalmával. De vigyázni kell, az árbevétel nem bevétel, és a költség nem kiadás.

Az árbevétel a vállalat vevők által elismert, egy időszakra (évre, hóra, napra) vonatkozó teljesítményének pénzben kifejezett értéke, a költség szigorúan az árbevétel megtermeléséhez felhasznált erőforrások értékének pénzbeli kifejezése.

A nyereség így pedig a vállalat által adott időszakban (év, hó, nap) előállított gazdasági értéktöbblet. De ez az értéktöbblet nem feltétlenül az adott időszakban realizált pénz.

Esettanulmány

Álljon itt csak egy-két egyszerű bizonyíték arra, hogy a nyereség nem feltétlenül az adott gazdasági év teljesítményéből származik, valamint arra, hogy a nyereség nem feltétlenül pénz.

A Borsodi Harisnyagyár 200X. január 4-én kiszámláz 32 540 320 Ft bruttó értékben női harisnyát és alsóneműket kiskereskedelmi partnereinek. Noha ezen árbevétel nyereségtartalma ebben az évben jelenik meg, ám a beszerzéssel és kezeléssel kapcsolatos költségek jelentős részét már az előző évre elszámolta. Ennek az értékesítésnek a számviteli elszámolásokban megjelenített nyereségéből egy rész nem az aktuális év gazdasági tevékenységének az eredménye (elhatárolási probléma).

Ha a vevő cég időközben pénzügyi nehézségekkel küzd, és egyéves fizetési haladékot alkuszik ki, akkor a Harisnyagyár csak egy év múlva realizálja az árbevételt, és pénzügyileg ennek az értékesítésnek a nyereségét is, azaz ebből az eladásból képződik egy számviteli nyeresége, amely a számlázás évében nem realizálódott pénz formában.

El kell tehát oszlatni azt a tévhitet, hogy a gazdálkodási időszak nyeresége egyúttal és teljes mértékben a vállalat pénzkészletét növelő tényezője. Ez csak abban az esetben és azokra az értékesítési „szeletekre” igaz, amelyeket kiszámláztak, a pénzbevétel megérkezett, az értékesítéssel kapcsolatos költség mögött rejlő kiadásokat a cég partnerei felé teljesítette, és így e szelet értékesítés nyeresége számvitelileg és pénzügyileg is realizálódott.

De az se igaz, hogy egy időszakban, pl. gazdasági évben elért bevételi többlet a kiadások felett a vállalat adott évi gazdálkodásának volna a pénzügyi eredménye.

Továbbá még azt a tévhitet is el kell oszlatni, hogy a vállalat által egy adott időszakban realizált pénzbevételi többlet az adott időszaki kiadások felett ugyancsak az adott időszak gazdálkodásának az eredménye. Ha pl. a Harisnyagyár a következő évben sok olyan bevételt kap, amelynek a kiadási lábát már az előző évben teljesítette, akkor a következő évi bevételi többlet az akkori kiadások felett gyönyörűen alakulhat, miközben nem a következő év remek gazdálkodásának a következménye.

A vállalat egy adott időszakbeli pénzbevétele annyi, amennyi a korábbi és a tárgyidőszaki értékesítésből az adott időszakban (év, hónap, nap) beáramlik, befolyik (inflow), a kiadás (outflow) pedig annyi, amennyi pénzt kifizetett az adott időszakban (év, hó, nap) vagy akár előtte a cég gazdasági tevékenységéhez szükséges folyó erőforrások beszerzésére.

Csak annyi az igazság, hogy az adott időszaki pénzbevétel és pénzkiadás különbsége a cég által elért pénzeszköz-növekmény.

A régmúltban, amikor a hoci-nesze elv alapján kereskedtek, értékesítettek és végezték a beszerzést a cégek, a beszerzés és az áru kifizetése, illetve az eladás és az ellenérték azonnali megkapásának egyidejűsége okán az ár és a pénzbevétel, valamint a költség és kiadás, közel egyenlő volt egymással.

Egyúttal, ha minden beszerzés az adott gazdasági évben történt, és a beszerzett árut adott gazdasági évben el is adták, és mind a beszerzett áru ellenértéke kiegyenlítésre került, és minden értékesítés ellenértéke pénzben befolyt, valamint minden egyéb ráfordítás ellenértékét pénzben kifizették, akkor a nyereség is tisztán pénz formában kicsapódott, hacsak menet közben nem költötték azt el.

Az eredmény, köznapian a nyereség, egy számviteli teljesítménykategória, a beáramlások és kiáramlások különbségeként keletkező pénzeszköz-növekmény vagy -csökkenés viszont egy pénzforgalmi kategória.

Egyik sem jellemzi tökéletesen a vállalkozás gazdasági-tulajdonosi hatékonyságát, de a kettő együtt már sokat mond a teljesítőképességről és a likvid állapotról, a fizetőképességről.

Egy jelentős teljesítményt felmutató vállalkozás fizetőképesség nélkül ugyanolyan szingularitás (nonszensz), mint egy likvid, de nyereséges tevékenységre alkalmatlan vállalkozás.

Továbbmenve, ha nincs nyereség, akkor a vállalat nem termel értéktöbbletet, ha nincs a kiadások feletti bevételi többlet – a továbbiakban nettó cash flow, akkor a cég nem termel többletpénzt tulajdonosainak.

A két – a gazdálkodási folyamat eredményességét leképező – kategória egymástól nem független, az alapvető összefüggés az, hogy a pozitív számviteli eredményből lesz időbeli csúszásokkal, s ha a vállalkozás realizálni tudja bevételi többlet a kiadások felett.

Vagyis a modern vállalkozás tulajdonosának alapvető tulajdonosi érdekeltsége messze nem egyedül a nyereség, hanem együtt:

– A nyereség és nyereségesség;

– A nyereség pénzbeli realizálása a kiadások felett jelentkező pénztöbblet, a nettó cash flow.

Ez egyúttal a sorrend is, általában először csak nyereséges lehetek, és csak utána realizálhatom a nyereséget pénz formában.

Ennek figyelembevételével a modern piacgazdaság vállalatának tulajdonosa vállalatelméleti szempontból nem egyszerűen csak nyereségérdekelt, hanem a nyereségben és annak pénz formájú realizálásában együtt érdekelt tulajdonos.

A vállalati pénzforgalmi folyamat e két fő fizetési folyamatból építkezik: pénzbeáramlásokból és pénzkiáramlásokból, valamely gazdasági tevékenységünkkel kapcsolatos kiadásainktól a bevételeinkig tartó időszakot nevezzük pénzforgalmi ciklusnak. Nagyon leegyszerűsítve, a beszerzési számlák és működési erőforrások árának kiegyenlítésétől az árbevételünk befolyásának időpontjáig.

Ha a nyitó pénzeszközök + pénzbeáramlások összege folyamatosan a kiáramlások összege alatt van, akkor a pénzforrások összege tartósan szűkül, s a vállalkozás egy idő után fizetésképtelenné válik. Ha a nyitó pénzállomány nulla, két időpont közötti összes be- és kiáramlás három relációban állhat egymással:

– Ha az összes beáramlás mindenkor nagyobb, mint az összes kiáramlás, ekkor a vállalatunk összességében mindenkor likvid.

– Ha az összes beáramlás mindenkor egyenlő az összes kiáramlással – akkor mindig éppen összességében fizetőképesek vagyunk, de soha nem marad egy fillér szabad likviditásunk sem.

– Ha az összes beáramlás mindenkor kisebb, mint a szükséges kiáramlás, akkor már az első pillanattól részlegesen fizetésképtelenek vagyunk, amely halmozódik, mert bizonyos kiáramlásokat nem tudunk elindítani pénzforrás hiányában. Ebben az esetben csak menet közbeni új külső forrás igénybevétele esetén maradhatunk likvidek.

Vegyünk egy ideális piacgazdaságot, amelyben nincs állam, adók, sőt áruhitelezés sem, mind a beszerzés, mind az értékesítés készpénz ellenében történik, és a működési erőforrásokat is készpénzben fizetik ki. A cég azonos pillanatban szerzi be és értékesíti az árukat. A készletszintek, a kötelezettségek állománya változatlan, tehát a nettó forgótőke nem változik. Elhatárolások nincsenek.

Ebben a speciális, leegyszerűsített, és egyben lecsupaszított vállalati működési modellben a cég számviteli eredménykimutatása (ha nem számoljuk el az amaortizációt mint költséget) azonos lesz a pénzforgalmi kimutatással. Ekkor az elszámolásunk egy gazdálkodási időszak pénzügyi, és egyben számviteli eredményét is tükrözni fogja.

Ilyen feltételek közt, ha a vállalat veszteséges tevékenységet folytat, amelynek mértéke meghaladja az amortizációt, egyúttal negatív működési cash flow-t termel. Ebben az esetben külső többletforrás igénybevétel híján fizetésképtelenné válik a vállalat.

Ma a vállalatok bonyolult hitelviszonyok közepette gazdálkodnak, pénz- és áruhiteleket nyújtanak és kapnak, emiatt az árbevételeik jelentős részét az áru vevőnek átadását követően később realizálják, és maguk is később egyenlítik ki szállítói számláikat, amennyiben az árukat hitelre vásárolták. Egy tárgyév nyeresége egyébként sem egy pillanatban, hanem folyamatosan keletkezik, de ezen belül is az áruhitelezés miatt a nyereség pénzügyi realizálódása időben csúszkáló folyamat.

Ha ráadásul a megtermelt nyereséget ma a vállalat menet közben további készletfelhalmozásra, vagy áruhitelezésre költi, azaz növeli a nettó forgótőkét (forgóeszközök – rövid lejáratú kötelezettségek), akkor a nyereségnek ez a része nem tud pénzformában kiválni. A nyereség, mint értéktöbblet, megvan, csak éppen vevőkövetelésben vagy készletben.

De elkölthető a menet közben keletkező és pénzügyileg realizált nyereség még az adott gazdasági évben beruházásokra is, és ebben az esetben a nyereség a befektetett eszközök valamelyikében húzódik meg, mégpedig tartósan, ahonnan csak lassan, az amortizáción és a beruházás biztosította addicionális új nyereségen keresztül térül vissza, ha a beruházást tartós tevékenységre fordítják, vagy gyorsabban a befektetések gyors és nyereséges eladása révén.

Azt, hogy mennyi a nyereség, mint értéktöbblet, az eredménylevezetés mutatja meg, de hogy mire fordította a vizsgált időszakban (menet közben) a vállalat, és hogy ebből végül is mennyi növelte a pénzeszközöket, a cash flow-kimutatás mutatja meg a beszámoló kiegészítő mellékletében.

Ha a vállalat nyereséges, és a nyereséget pénzügyileg is realizálja, de az adott gazdasági évben a zárlatig elkölti azt befektetett, avagy nettó forgótőke beruházásokra a korábban rendelkezésre álló pénzeszközeivel egyetemben, akkor a további működésre már nem lesz pénze, vagyis fizetésképtelenné válik.

Egy adott időszak pénzügyi nyeresége/vesztesége kimutatásának legegyszerűbb és direkt módszere a pénzforgalmi mérleg elkészítése. A pénzforgalmi mérleg egy időszak kezdeti nyitó pénz- és likviditásállománynak az adott – általunk is megválasztható – időszakban bekövetkezett növekményét és csökkenését, valamint az időszak végi záró pénzeszközök állományát mutatja be. Általános sémája:

Nyitó pénzeszközök (pénztár + betétszámla + hitelszámla)[2]

100

+ Beáramlások adott időszakban

1000

– Kiáramlások adott időszakban

900

Záró pénzeszközök (pénztár + betétszámla + hitelszámla)[3]

200

A nettó cash flow, vagyis a pénzeszközök állományváltozása az adott időszakban a pénzforgalmi mérleg alapján a be- és kiáramlások különbsége, azaz

+1000 – 900 = +100 egység,

amely nem egyéb, mint a záró és nyitó pénzeszközök különbsége. A nettó cash flow azt mutatja, hogy egy adott időszak gazdálkodásával, mennyivel növeltük vagy csökkentettük pénz és a pénzeszköznek minősülő likvid eszközeink állományát gazdálkodásunkkal.

Az áramlások pénzforgalmi mérlegbe foglalásának módszere direkt módon és nagyon egyszerűen lehetővé teszi a nettó cash flow alakulásának tervezését és/vagy mérését.

A pénzforgalmi mérleg nem ad arra választ, hogy milyen okokból következett be egy adott időszaki gazdálkodás során a pénzeszközök növekménye, és csökkenése, erre ad választ az ún. indirekt cash flow-kimutatás. Ezt azért nevezik indirektnek, mert csak a könyvviteli zárlatot követően, a mérleg- és eredménykimutatás adataiból, utólag lehet összeállítani.

Azt indirekt cash flow-kimutatásban egy adott időszak alatt realizált pénzforrások és felhasználások különbsége adja meg a pénzeszközök változását.

A pénzeszközök növekedésének összetevői:

Eredmény

70

Értékcsökkenés

20

Eszközeladás

5

Saját részvényeladás

1

Tulajdonosi tőkeemelés

5

Céltartalék-felhasználás

4

Külső kötelezettségek növekedése

5

A vevőállomány csökkenése

70

Passzív időbeli elhatárolások növekedése

–5

Aktív időbeli elhatárolások csökkenése

10

Adófizetési kötelezettségek növekedése

15

Összes növekedés

+200

Az új pénzforrások felhasználási területei, céljai lehetnek:

Veszteségfinanszírozás

0

Beruházási javak vásárlása (beruházások)

–40

Értékpapír-vásárlások (befektetés)

–5

Váltótartozások állományának csökkenése

–10

Szállítóállomány csökkenése

–10

Osztalékfizetések

–10

Céltartalék-állomány csökkenése

–5

Hitel- és kölcsönállomány csökkenése

–20

Összes csökkenés

–100

A vállalati nettó cash flow, amely a pénzeszközök tényleges változásának kifejezése, ebben a kimutatásban, mint a forrás növekményének, és a növekmény felhasználásának a különbségeként jelenik meg:

Nettó cash flow= +200–100 = +100

A nettó cash flow kettős jelentőséggel bír:

– a pozitív nettó cash flow jelenti azt, hogy a vállalat növelte likviditását (ezt a megállapítást később finomítjuk),

– mint később látni fogjuk, a folyamatos jövőben várható pozitív nettó cash flow-k diszkontált jelenértéke a vállalat üzleti tulajdonosi értékének a számítását támogatja (hozamszemléletű vállalati értékmeghatározás),

– a nettó cash flow – bárhogy is számolják –, egy időszakban az időszak eleji nyitó és az időszak végi záró pénz- és pénzeszköz-állomány különbsége, nem pénzmennyiség, nem pénztömeg, hanem a pénzmennyiség egy időszaki gazdálkodás (benne hitelnyújtások vagy hitelfelvételek) révén elért növekménye vagy csökkenése.

A pénzforgalmi mérleget a korábbi lapokon nagyon leegyszerűsített formában mutattuk be, következzék egy, az élet gyakorlatához közelebb álló változat, mondjuk a 2009-es évről:

1. táblázat. Az Egri Csokoládé Kft. 2009-es pénzforgalmi mérlege

Nyitó likviditás

Ezer forint

Elszámolási betétszámla

12385,0

Szabad rövid lejáratú hitelkeret

12694,2

Beruházási hitelkeret

140000,0

Nyitó pénztárak

1748,5

ÖSSZES NYITÓ LIKVID ESZKÖZ

40827,7

Beáramlások

Belföldi árbevétel áfával

282323,1

Exportbevétel áfával

19675,4

Egyéb bevételek áfával

2453,1

Összes beáramlás eladásból

304451,6

Forgóeszközhitel-felvétel

1500,0

Tagi kölcsön

0

Alaptőke-emelés

0

Egyéb bevételek

1450,0

Összes egyéb beáramlás

2950,0

ÖSSZES BEÁRAMLÁS

307401,6

Kiáramlások

Fémanyag-beszerzés áfa nélkül

172787,5

Fanyagbeszerzés áfa nélkül

28560,3

Egyéb nyersanyag beszerzés áfa nélkül

16876,4

Energia-, víz-, gáz-, közműkiadások áfa nélkül

2834,6

Fuvarkiadások áfa nélkül

4945,7

Gönygyölegkiadások áfa nélkül

1693,2

Egyéb anyagjellegű kiadás áfa nélkül

6985,9

Összes anyagkiadás áfa nélkül

234683,6

Anyagbeszerzést terheló áfa

58670,9

Összes anyagkiadás áfával

293354,5

Bérkiadás

14697,5

Bérhez tapadó kiadások

9675,1

Összes személyi jellegű kiadások

24372,6

Külföldi kiküldetés

4998,5

Idegenfuvar-kiadások

12656,1

Beruházási kiadások

12350,0

Posta-, telefon-, kommunikációs kiadások

1460,5

Marketingkiadások

1754,2

Szakértői kifizetések

3630,0

Menedzsmentkiadások

2100,0

Hulladékszállítás

826,4

Takarítás

148,2

Adófizetések APEH, TB stb.

583,2

Egyéb kiadások

490,1

Hiteltörlesztés

2240,0

Kamatfizetés

700,7

Bankköltségek

124,2

Összes egyéb kiáramlás

44062,1

ÖSSZES KIÁRAMLÁSOK

361789,2

Záró likviditás

Elszámolási betétszámla záró egyenlege

1204,3

Rövid lejáratú hitelszámla záró egyenlege

–17628,3

Beruházási hitelszámla záró egyenlege

1650,0

Pénztárak záró egyenlege

1214,1

ZÁRÓ LIKVIDITÁS ÁLLOMÁNYVÁLTOZÁSA

–13559,9

A vállalat pénzforgalmi mérlege mutatja, hogy a vállalat adott időszaki nettó cash flow-ja negatív volt, s a záró likviditás kimutatása jelzi, hogy ezt a hiteltartozás nagyarányú növekedésével finanszírozták.

Előbbi pénzforgalmi kimutatásban mind a bevételi, mind a kiadási oldalon a saját és külső források határozott megkülönböztetése az egyik legfontosabb szerkezetmeghatározó elem. Ebből ui. kiderül, hogy a forrásokat meghaladó felhasználás milyen újabb forrás(ok), ill. eladósodás terhére valósult meg.

A pénzáramlási folyamatok strukturálása

Az SZT által előírt indirekt módszernél a nettó cash flow-t (pénzállomány-változás kimutatását) három nagy és önálló tartalommal bíró csoportra bontjuk:

– a folyó működéssel kapcsolatos operatív áramlásokra,

– beruházási áramlásokra,

– és végül kiegyenlítő finanszírozás pénzáramokra (ezt a bontást csak mérlegből és eredménykimutatásból lehet pontosan elkészíteni, ezért is nevezik indirekt módszernek).

A direkt és indirekt nettó cash flow-számítási módszer összefüggését illusztrálja a két következő táblázatban feldolgozott, igen egyszerű, egy napi pénzáramlásra vonatkozó példa

missing image fileAz alapadatok

Nyitó pénzállomány 200X. január 5-én

10 M Ft

Adott napon beáramlott

5 M Ft

Kiáramlott

7 M Ft

Záró pénzállomány 10 + 5 – 7 =

8 M Ft

Nettó cash flow = 10 – 8 =

–2 M Ft

A nettó cash flow, mint e példa is mutatja, egy adott időszakra vonatkozó pénzeszköz-állomány változásával azonos, ezt közvetlenül számítjuk, a záró pénzállományból levonva a nyitó pénzállományt.

A negatív nettó cash flow közbeszédszerűen negatív tartalmú, hiszen csökkent a pénzállományunk, és nőtt a nettó banki hiteltartozásunk. A pozitív cash flow pedig ugyanígy szemlélve pozitív gazdasági tartalmú, hiszen növeltük pénzállományunkat,[4] vagy csökkentettük a rövid lejáratú banki hiteltartozásunkat.

Noha ez nem a teljes igazság, mert

– ha átmeneti likviditásromlás árán nagy értékü és gyors tulajdonosi értéknövekedést biztosító eszközt szereztünk be, akkor a nettó cash flow miatti negatív vállalatmegítélés lehet téves, hiszen pl. rövid időn belül nagy haszonnal továbbadjuk az adott eszközt, nagy nyereséget és komoly pénzmennyiséget keresve az üzleten,

– ha mint vállalat, nagymértékben csökkentjük adósságainkat, szintén a nettó cash flow lehet nagyon negatív, holott ez lehet csak átmeneti pénzügyi helyzetromlás.

Az előző példa nettó cash flow-kimutatására szolgáló adatait most az operatív működési – tevékenységi, a beruházási és a hitelfinanszírozási csoportokba sorolva mutatjuk be.

missing image file2. táblázat. A példavállalat cash flow-jának szerkezete 2008-as adatok

Összesen áramlás

Működési áramlás

Beruházási áramlás

Hitel

Nyitó pénzállomány

10

Beáramlások

+5

+4

–

+1

Kiáramlások

–7

–3

–4

–

Nettó cash flow

–2

+1

–4

+1

Záró pénzállomány

8

E példa mutatja, hogy a nettó cash flow –2. Ami azonban a két számítási módszer alkalmazásában különbözik, az az, hogy míg a direkt közelítésben csak a nettó cash flow, a pénzállomány-vátozás nagyságát és előjelét láttuk, az indirekt módszer révén az áramlásokat értelmes csoportokra bontva, sokkal jobban megérthetjük a kapott pénzállomány-változás okait.

E csoportosítás alapján racionális ítéletet alkothatunk a nettó cash flow nagyságának és előjelének gazdálkodási tartalmáról, jóságáról, negativitásáról.

Látjuk, hogy ha az operatív működés pozitív nettó cash flow-t eredményez, ez jó, és biztos, hogy ez tulajdonosi értéknövelő hatású. Azt is láthatjuk, hogy az adott időszakban a vállalat a beruházásokra a működésben megkeresett 1 egység pozitív cash-nél jóval nagyobb, 4 egységnyi beruházási kifizetést eszközölt, e két tevékenységi csoport együttes nettó cash flow-ja –3 egység volna. Azonban, mint az utolsó oszlop mutatja, hitelként a vállalat 1 egység hitelt vett fel, amely 1 egység beáramlást jelentett.

A három tevékenység csoport nettó cash flow-ja összeadható, és együttesen adja a –2 egység nettó cash flow-t. (A nettó cash flow negatívitásának előfeltétele, hogy legyen olyan nyitó – akár saját, akár idegen forrásból származó – pénzállomány, hitelkeret, amelynek terhére azt finanszírozzuk). Ha nincs nyitó pénz, huncut az a vállakozás, amely többet ad ki, mint amennyit bevesz.

Megismételjük, a nettó cash flow nem azt mutatja, mennyi pénzünk van egy időpontban, hanem hogy valamilyen időszak alatt miként változott a vállalati készpénz és/vagy hitelállomány!

Az előbbi táblázatban szereplő pénzáramlási szerkezetet pontosan csak számviteli adatokból számíthatjuk (állíthatjuk elő), ezért is nevezik ezt a módszert indirekt nettó cash flow számítási módszernek.

A negatív vállalati nettó cash flow-ra azt mondtuk, összességében hosszabb időszakon keresztül nyilván nem előnyös. Most ezt a megállapítást módosítanunk kell.

Ha a vállalat az operatív működésével adott időszakban pozitív nettó cash flow-t ér el, azaz alapvető gazdasági tevékenysége pénzügyileg eredményes, akkor az éves működési nettó cash flow pozitív. De ettől egy-egy nagyon sok pénzt elnyelő beruházás megvalósítása esetén, ha nem volt nagy nyitó likviditásunk, a vállalati teljes nettó cash flow negatívvá vált, s csak úgy tudtuk kifizetni a beruházást, hogy még új hitelt is fel kellett venni.

A beruházások, illetve az adósság visszafizető szakaszok miatt vannak ún. vállalati pénznyelő-, és a megtérülés időszakában pénzvisszatermelő szakaszok.

Természetesen ilyen helyzetbe normális esetben csak akkor megy bele a vállalat, ha ez a folyamat gazdaságosnak ígérkezik a projekt jövőbeli pozitív nettó cash flow hozama révén, s ha a beruházási kiadásokat kiegyenlítő finanszírozást képes a vállalat egyáltalán szerezni (tulajdonosi pótlólagos tőke vagy beruházási hitel formájában).

Azokban az ágazatokban, ahol a műszaki fejlődés viharos, a vállalati nettó cash flow akár évekig is lehet negatív, azonban ez nem lehet örökösen jellemző helyzet. Ez ui. azt jelentené, hogy a beruházások sosem fordulnak termőre, nem hoznak plusz pénzbevételt, és nem generálnak plusz nettó cash flow-t, nem biztosítanak nettó pénzügyi eredményt.

Az előbbi példában a működési beáramláson kívül vállalatunknál hitelfelvételből eredően még +1 egység pénzbeáramlásra kerül sor. Ez mutatja, hogy pénzforgalmi szemléletben itt és ez esetben a teljes vállalati nettó cash flow-t az eredményes működésből és a külső forrás igénybevételből származó beáramlás egyaránt formálja.

A hitelfelvétel eredményeként alakult ki példavállalatunknál a csak –2 egység nettó cash flow, amelynek direkt mind az indirekt kiszámítási módszerét a fenti táblázatok egyaránt mutatja.

Azt is tudnunk kell, hogy pénzbefektető vagy pénzvisszatermelő fázisban van-e vállalatunk. A pénzügyi kontrollernek az adott időszakra jellemző nettó cash flow-t szélesebb időhorizont vállalati fejlődésében elhelyezve kell értékelnie.

Valamely vállalat rövid lejáratú akár negatív előjelű nettó cash flow-jának előnyös vagy hátrányos voltát csak egy hosszabb időszak gazdálkodása alapján tudjuk megítélni, figyelembe véve a beruházási periódusbeli és a megtérülési periódusbeli áramlásokat.

A tulajdonosi érdeket a legkomplexebben, több éves horizonton az operatív és beruházási cash flow együttesét kifejező ún. szabad cash flow-val mérhetjük, egy év adata e tekintetben nem adat.

Miért? Azért, mert a szabad cash flow kifejezi:

– a cég pénzügyileg is realizált nyereségességét,

– az amortizáció pénzügyi realizálódását,[5]

– a beruházások folyamatos nyereségnövelő hatását,

– azt a pénzeszköz-változást, amelynek felhasználásáról a tulajdonos szabadon dönt.[6]

Tehát a tulajdonosi nyereségérdekeltség legjobb pénzügyi kifejezése a tulajdonos számára való pénzjövedelem termelése szempontjából a szabad cash flow kategóriája.[7]

1.4. Az indirekt nettó cash flow-számítás módszereiről

A magyar Beszámoló Jelentés részeként jelenleg hatóságilag előírt, kötelező nettó cash flow-számítási rendszer funkcionális csoportra tagolja a gazdasági év cash flow-jának bemutatását.

I. Működési cash flow

II. Befektetési–beruházási cash flow

III. Pénzügyi cash flow

Nettó cash flow I+II+III

Az első csoport a folyó operatív működés pénzügyi eredményességét mutatja, amely hatékony gazdálkodás esetén pozitív kell, hogy legyen. A második csoport a beruházások és befektetések, illetve a befektetett eszközértékesítés miatti áramlásokat tartalmazza, e csoport általában normális esetben negatív,[8] a harmadik csoport a finanszírozási áramlásokat tartalmazza.

Ha az első csoportbeli beáramlások nagysága nem fedezi a második csoportbeli kiáramlásokat, akkor a harmadik csoport előjele pozitív (pl. hitelt veszünk fel).

A módszer indirekt eljárást tartalmaz, mert nem a tényleges pénzforgalomból indul ki, hanem a számviteli mérleg és eredmény kimutatási adatokból számolja vissza a pénzmozgásokat (tér át mérlegszemléletről pénzforgalmi szemléletre).

A működési cash flow elemei:

1. Adózás előtti eredmény

2. Elszámolt amortizáció

3. Elszámolt értékvesztés

4. Céltartalékképzés és felhasználás különbsége[9]

5. Befektetett eszközök értékesítésének eredménye

6. Szállítói kötelezettségek változása[10]

7. Egyéb rövid lejáratú kötelezettség változása

8. Passzív időbeli elhatárolások változása

9. Vevőkövetelések változása

10. Forgóeszközök (vevő és pénzeszközök nélküli) változása

11. Aktív időbeli elhatárolások változása

12. Fizetett adó (nyereség után)

13 Fizetett osztalék

A működési tevékenység cash flow-ja a folyó gazdasági tevékenység nettó cash flow-hozamát mutatja, amely alapjában három dologtól függ, a nyereségességtől, az amortizációtól, és a nettó forgóeszközök elemeitől, ezek a készletek, a vevő és szállítóállomány alakulása.

E három bonyolult kölcsönhatásban állhat egymással. Ha az adózás előtti eredmény nem negatív, akkor beáramlik az amortizáció is, amelyet az árakban realizálunk, és a működési költségek között elszámoltunk az eredménylevezetésben, de mint adott időszaki valós költség és/vagy kiadás nem merült fel, hiszen azt az eszközt, amelynek az amortizációjáról szó van, a beruházás során kifizettük. Így ha az adózás előtti eredmény pozitív, az amortizációt megkerestük, és megkaptuk pénzformában is.

Azonban a nyereség és cash flow termelése időbeli folyamat, s ezek csak akkor realizálódnak pénzeszköz-növekményként, ha a működésünk rövid lejáratú tőkebázisába nem fektettük be ezt a pénzt akarva vagy akaratlan, észrevéve, vagy észre nem véve. Ennek elemei a nettó forgóeszközök (nevezik néha nettó forgótőkének is):

– a készletek, amelyeket ha a müködés során megnöveltünk, az a keletkezett nyereség és/vagy amortizációs cash flow-t elnyeli,

– a követelések áruszállításból, azaz a vevőállomány, amelyet ha a működés során megnöveltük (ez áruhitelezés növelése), akkor ez csökkentette a keletkezett nyereség és amortizációs cash flow-t.

A működési cash flow-t alkotó elemek kezelésének további magyarázatát lásd: Sinkovics, I. m. 2007.

A befektetési cash flow elemei:

14. Befektetett eszközök beszerzése

15. Befektetett eszközök eladása

16. Kapott osztalék

E tételek nem szorulnak magyarázatra, a fizetett és kapott osztalékok hazai elszámolásának logikája erősen vitatható. Egyértelmű, hogy a beruházás normál esetben „pénzt visz ki”. Ugyanakkor a befektetetteszköz-értékesítés pénzt hoz be, e kettő eredője fogja meghatározni e csoport által előidézett pénzmozgások előjelét.

A pénzügyi cash flow elemei:

17. Részvénykibocsátás bevételei (tőkebevonás)

18. Kötvénykibocsátás bevételei

19. Hitelfelvétel

20. Véglegesen kapott pénzeszköz

21. Részvénybevonás (tőkeleszállítás)

22. Kötvény-visszafizetés

23. Hiteltörlesztés

24. Véglegesen átadott pénzeszköz

Itt egyértelműen a vállalatfinanszírozással kapcsolatos tőkebevonási, tőke-visszafizetési, és adósságszolgálati elemek jelennek meg, ezért e csoport előjele lehet pozitív és negatív is.

A pénzügyi áramlások nagyságát nem csak az új finanszírozási szükséglet befolyásolja, hanem hogy milyen pénzáramlásokat igényel a korábbi adósságok törlesztése, kamataik fizetése.

Minél nagyobb az eladósodás, és minél jelentősebb finanszírozási eszközöket igényelnek a folyó beruházások, annál nagyobb be- és kiáramlások egyenlegeként biztosítható az igényelt pótlólagos külső finanszírozás.

A finanszírozási cash flow összetevőinek vizsgálata egyúttal megmutatja, milyen tőkeszerkezettel finanszírozza a vállalat a pénzügyi hiányát (rövid és hosszú lejáratú források aránya, saját és idegen források aránya).

Ha egy cash flow-szerkezetet előlről nézünk, az egyik alapkérdés, hogy mennyire tudja egy cég beruházásait az adott időszakban létrehozott működési cash flow-ból finanszírozni.

Most nézzük az angolszász nettó cash flow-szerkezetét és indirekt számításában figyelembevett tényezőket:[11]

Ez a módszer öt csoportra bontva számítja ki indirekt módszerrel a cash flow-t, ezek:

1. Net cash in flow from operating activities (az üzleti tevékenység nettó cash flow-ja). Ennek elemei számokkal feltöltve:

Üzemi tevékenység eredménye

250

Értékcsökkenés

185

Tárgyieszköz-értékesítés eredménye vagy vesztesége

20

Pénzügyi befektetések értékesítésének eredménye vagy vesztesége

–35

Készletváltozás

–40

Vevőállomány változása

–10

Szállítóállomány változása

+6

Összesen

371

Az angol operatív cash flow összességében azonos tartalmú a magyarral, a legfőbb eltérések:

– Itt nincs a működési csah flow-ba beillesztve (kiáramlásként) az osztalék, az egy külön, a tőkeköltségeket mutató bevétel–kiadás csoportban jelenik meg.

– Az operatív cash flow-ban elkülönítve kell megjeleníteni az üzemi üzleti eredményt, valamint az egyéb tevékenységek eredményeit, ami tükrözi azt a kiemelt figyelmet, amelyet az angolszász közgazdászok az üzemi üzleti eredménynek fordítanak (ez az EBIT).

Mint látjuk, egy üzemi tevékenységében eredményes vállalatról van szó, ám eredményei eléréséhez növelte készleteit és a vevőhitelezést, ráadásul pénzügyi befektetéseket pénzügyi veszteséggel értékesített, miközben a szállítói meghitelezése alig nőtt. Ezért az üzemi eredmény + értékcsökkenés beáramlott összegét a többi tényező változásának egyenlege lecsökkentette.

Lényegében a működési cash flow-n belül az eredmény és az eredménytermeléshez szükséges rövid lejáratú vagyoni bázis, a nettó forgóeszközök kölcsönhatásáról van szó, így vizsgálhatjuk, hogy a többleteredmény eléréséhez mennyivel több forgóeszközt halmoztunk fel, mint az előző időszakban, illetve emellett miként változtak a rövid lejáratú kötelezettségeink?

2. Returns on investment and servicing finance (e rész a pénzügyi befektetések megtérülésének pénzáramait, hitelfelvétellel és hitelnyújtással kapcsolatos kamatáramlásokat tartalmazza[12]), ennek elemei:

Fizetett osztalékok

–160

Kapott osztalékok

–

Fizetett kamatok

–120

Kapott kamatok

+40

Összesen

–240

Ipari és kereskedelmi cégek esetében talán igaz, hogy általában e pénzáramlási csoportban ezeknek az áramlásoknak a végeredménye nettó kiáramlás. Ezt tükrözi az előbbi példa. E csoport gazdasági tartalmát talán úgy nevezhetjük, hogy a belső külső tőkeköltségeket mutató csoport.

3. Taxation (Adófizetések)

Ebben a csoportban külön jelenítik meg a társasági adót,[13] illetve valamennyi egyéb adónem miatti tényleges fizetést, e csoport áramlásainak összege csak negatív lehet.

Fizetett társasági adó

–60

Áfa egyenleg

–120

Béradók

–100

Összesen

–280

Ilyen cash flow-csoport a magyar kimutatásban nincs, pedig értelme lenne, hiszen a cash flow-kimutatás így pontosabban mutatná a tiszta pénzügyi jövedelem megoszlását-elosztását.

4. Investing activities (beruházási és „kiruházási” – dezinvesztíciós – áramlások)

Beruházási kiadások

– 140

Eladott állóeszközök bevétele

+60

Összesen

–80

A beruházások összege – mint fenti adatok mutatják – többnyire meghaladja a dezinvesztícióét (ezt magyarul kiruházásnak is nevezhetnénk, bár lehetnek speciális esetek, amikor a pénzügyi nehézségek miatt egy vállalat nemhogy nem ruház be, de eladja nélkülözhető eszközeit). Általánosan az előbbi helyzettől eltekintve e csoport áramlásainak végeredménye normális, fejlődő vállalat esetében negatív előjelű.

5. Financing (kiegyenlítő finanszírozási áramok)

Tőkeemelés

+180

Rövid lejáratú hitelfelvétel

+95

Hiteltörlesztés

–40

Összesen

+235

E csoportban szerepelnek az új tulajdonosi tőke, az új bevont külső források (bankhitel, váltóhitel, kötvénykölcsön stb.), illetve a hitelek törlesztése. E csoportbeli összesen áramlás előjele lehet negatív és pozitív is, a helyzettől függően. Ahol állandó a vállalati fejlődés és növekedés időszaka, e csoport előjele tartósan pozitív lehet (bejön a pénz!), a szakadatlan beruházási kiáramlások finanszírozására folyamatosan bevont külső források miatt.

A teljes vállalati nettó cash flow e csoportok cash flow-jának előjeles összegeként alakul ki, a számítás helyességét a nyitó és záró pénzállománnyal lehet ellenőrizni.

Előbbiek összege:

Vállalati nettó cash flow

+6

Javaslat a nettó cash flow-folyamatok értékeléséhez:

Amennyiben a brit rendszer csoportosítását érdekesnek tartjuk, tekintettel arra, hogy a csoportok sokféle konfigurációját használhatjuk, ajánlatos e rendszer kipróbálása.

Első lépésben javasolható az 1–3 csoportok összevonása egy csoportba ahhoz, hogy először egy nagyvonalú képet lássunk arról, hogy mi is történt, majd ezt követően lehet részletesebben megvizsgálni az angolszász 5-ös bontású szerkezetét.

Álljon itt egy konkrét példa egy angol jellegű cash flow-ra:[14]

missing image fileAz SAS konzorcium pénzügyi pozíciója 2008. év elején és végén

I.

Az adott évi folyó tevékenységből származó finanszírozás

+1870

II.

Nettó beruházás

–2023

III.

Finanszírozási többlet/hiány

–163

IV.

Külső finanszírozás

+369

V.

Pénz és likvid eszközök állományváltozása

+206

VI.

Likvid eszközök állománya év elején

+8696

VII.

Likvid eszközök állománya év végén

+8902

Magyarázó azonosságok

III

=

II–I

V

=

IV–III

VII

=

VI+V

Közelebbről megvizsgálva a magyar és angol cash flow-számítási csoportokat, látható, hogy a két nettó cash flow-kimutatás alapelve azonos. Az első magyar csoport lényegében a profilba tartozó folyó gazdasági tevékenység nettó cash flow-ját tartalmazza, az első három angol csoport összevonása ugyanezt a tartalmat fejezi ki.

A magyar rendszer második csoportja nem csak a beruházási, de a kapott kamatáramokat is tartalmazza, amelyet az angolszász rendszer külön a saját 2. csoportjában helyez el, ahol a felé áramló és általa eszközölt tőkebefektetések miatti kamatáramlások és egyenlegük jelenik meg.[15]

A magyar rendszer a beruházási és a finanszírozási áramokat megkülönbözteti. E három hazai fő pénzáramlási csoport szerkezetére nézve a legjobb két eset a következő:

a) Pozitív az első csoport, a folyó tevékenység nettó cash flow-ja, a második csoport, a beruházási áramlások egyenlege a folyó pozitív nettó cash flow-nál kisebb negatív cash flow-t képvisel, azaz nettó kevesebb pénzt ruházunk be, mint amennyit a folyó tevékenységben megtermelünk, ebben az esetben a harmadik csoport, a hiányfinanszírozás csoportja pénzügyileg elvben üres, nincs szükség külső finanszírozásra (nem kizárt, ha növeleni akarjuk a készpénzkészletünket). Az adott időszakban önfinanszírozók vagyunk;[16]

b) Pozitív az első csoport, de annál lényegesen nagyobb a beruházások összege, amelyet a harmadik csoportban nagy tulajdonosi vagy külső forrásbevonással finanszírozunk.[17]

A cash flow-elemzés a pénzügyi források létrehozásának és felhasználásának a lüktetését, viszonyát, annak időbeli alakulását és célrendszerét fejezi ki, míg a pénzállományi adatok a meghatározott időpontban rendelkezésre álló pénzeszközöket mutatják be.

Vállalatelméleti szempontból az előzőek azt bizonyítják, a nyereségesség szükséges, de nem elégséges feltétele a tulajdonosi érdek kielégítésének, szükséges a vállalat által előállított nyereség, mint értéktöbblet, pénz formában jelenjen meg a tulajdonos számára, elsődlegesen a működési cash flow-n belül, aztán pedig az, hogy a tulajdonos ebből milyen összeget szán beruházásra és fejlesztésfinanszírozásra, annak megfontolt tulajdonosi döntésen kell alapulnia.

1.5. A pénzügyi és üzleti tervezés kapcsolata

Mi e kettő közt a kapcsolat? A vállalat legalapvetőbb tervdokumentumának a vállalati üzleti tervet tartom, amelynek ki kell fejeznie (normális esetben, ha normális eset egyáltalában létezik) a vállalat legalapvetőbb árbevételi, költség- és nyereségterveit, valamint, hogy az előbbiekkel leírható teljesítményeket milyen nagyságú vagyoni bázissal (eszközök, források) kívánja megvalósítani a vállalkozás egy valamilyen időszakra vonatkozóan.

A pénzügyi és üzleti tervezés közti kapcsolatot több összefüggés is jellemzi, illetve határozza meg:

– az üzleti terv valamely vállalat tevékenységének legátfogóbb terve, előirányzati dokumentuma,

– ugyanakkor az üzleti terv egyúttal szükségszerűen tartalmazza a vállalat pénzügyi eredményességi, gazdálkodási stb. folyamatainak a terveit is,

– az üzleti tervben a mennyiségi és értéki folyamatok együtt jelennek meg, pl. egy árbevételi terv értékesítési volumeneket, és árakat is előirányoz, mely utóbbiak tervei pénzügyi jellegűek,

– az üzleti tervek fő értéki adatainak formavilága pénzügyi természetű,

Végső fokon:

– üzleti terv céljait egy vállalkozás részben és szükségképpen naturális formában is megfogalmazza, de a tevékenység eredményességét már nem tudja ebben a formában kifejezni, hiszen az inputok és outputok naturálisan eltérő dimenziójúak (munka, tőke stb. – termékek, szolgáltatások),

– a pénzügyi tervet csak pénzügyi formában, értéki adatokkal tudja megfogalmazni minden tervezést végző vállalat (és kell, hogy megfogalmazza!),

– így az üzleti tervteljesítési adatok is csak értéki formában mérhetőek (költségek, árbevételek, eszközök, források stb.),

– a forrás- és tőkebefektetés, a forrásokkal való gazdálkodás, finanszírozás, széles értelemben a pénzgazdálkodás, mint külön vállalkozói funkció tisztán pénzügyi tervezést, pénzügyi természetű tervfajták készítését igényli,

– a vállalat üzleti tervében a vállalati üzleti és pénzügyi tervek aggregáltan, összességükben jelennek meg,

– a napi gyakorlatban, amikor üzleti tervekről beszélnek, többnyire természetesen beleértik a pénzügyi tevékenységekkel kapcsolatos terveket is (finanszírozás, hitelfelvétel, törlesztések, befektetések stb.),

– nagyon gyakran a fordítottja is megtörténik, és az üzleti terveket nemes egyszerűséggel finanszírozási vagy pénzügyi terveknek nevezik.

A szűken és tágan vett pénzügyi tervek bemutatásánál e kérdéseket részletesen és gyakorlatiasan tárgyaljuk.

Baranyi Aranka és tsai a pénzügyi tervezést nagyon gyakorlatiasan, elsősorban a pénzügyi stratégia és a benne megfogalmazott célok elérési módjának a megfogalmazásaként fogják fel, amely szolgálja a befektetési és finanszírozási döntések megalapozását, s ellát informáló, orientáló és ellenőrző funkciókat. Ezzel a megközelítéssel a szakma általában azonosul.

1.5. Vállalati tipológia és pénzügyi tervezés

Amennyire differenciáltak a vállalatok, annyira differenciált objektív és szubjektív előfeltételekkel rendelkeznek a pénzügyi tervezés vonatkozásában.

Azonban a „különböző szubjektív és objektív különbségek” kifejezés tartalmát specifikálni kell ahhoz, hogy a vállalkozások pénzügyi tervezési szükségleteit megközelítsük (ha felismerik ezeket, ha nem).

Az 1. sz. ábrában egy nagyon leegyszerűsítő vállalati tipológiát mutatunk be, amelyben a vállalkozásokat alapvetően nagyságuk szerint soroljuk, bizonyos fokig szubjektíven megállapított nagyságrendi osztályokba. A táblázat célja annak elősegítése, hogy az egyes vállalkozások pénzügyi tervezési szükségleteire és lehetőségeire nézve következtetéseket vonjunk le.[18]

Az 1–2 fős mikrovállalkozás lényegében egy önfoglalkoztató vállalkozástípus, amely ritkán foglalkozik termeléssel, többnyire inkább szellemi vagy anyagi szolgáltatásokat biztosít, meghatározott földrajzi környezetben, jellemzően lakossági és kkv-igények kielégítésére.

Egy ilyen vállalkozás szerény hozzáadottértéket termel, célja alapvetően a vállalkozó bérjövedelmének és szerény mértékű eszközpótlás anyagi fedezetének az újratermelése.

E vállalkozás költségei és kiadásai azonosak, mert nincs jelentős befektetett tárgyi eszköz értékre szüksége, a kiadások és a pénzfedezet termelését a vállalkozó maga is könnyen átlátja, és saját jövedelme a bevételei és a működési kiadásai (valamint az adók) különbsége lehet.

Ezért egy ilyen vállalkozásnál a pénzügyi terv – ha ilyenről egyáltalán beszélhetünk – egy, a kalkulálható működési kiadások függvényében hétköznapian számítható havi bevételi szükséglet. A magyar eva adózási konstrukciós rendszer ezekkel a felételekkel teljesen konform vállalalkozásadóztatási rendszer.

Jelenleg az eva adózásirendszerben az állam Magyarországon 30%-os árbevételarányos adót követel meg e konstrukcóban dolgozó magánvállakozóktól.

Egy 2–9 fős mikrovállalkozás még családi jellegű, egyszerű számadási rendszerben működtethető, amely többnyire – gyakran kényszerűen – önfinanszírozó, patriarchális irányítás alatt működik. Pénzügyi tervre akkor lehet szüksége, ha pályázati forrást, vagy valamilyen hazai vagy EU-s támogatást kíván igénybe venni.

„Bruckner Zoltán, a Primus Capital ügyvezető partnerének közvetlen tapasztalatai szerint a kis- és középvállalati szektor legnagyobb problémája az üzletfejlesztési stratégia, a menedzsmenttudás, a külföldi kapcsolatok, a nyelvtudás vagy az innováció hiánya volt az elmúlt években. Emellett a tőkehiány szerepe másodlagos problémát jelentett, hiszen az előbbiekkel rendelkező cégek esetében a szükséges források bevonása is könnyebben megtörténhetett.” Portfolio.hu 2009. szeptember 4-én.

„Leépítés és költségcsökkentés helyett új piacok meghódításán és az innováción keresztül vezet a kis- és középvállalkozások útja a kilábalás felé. Ehhez segítséget legtöbbször nem a bankhiteltől kell remélniük, hiszen mára a bankok szinte kizárólag stabilan működő közép- vagy nagyvállalatokba helyeznek ki forrásokat. Ezzel szemben a tőkebefektető a vállalakozás sikeres közép- és hosszú távú fejlesztését és működését tartja szem előtt” – fogalmaz a Primus Capital sajtóközleményében.

1. ábra. Vállalati nagyságrendek és néhány hozzájuk tartozó gazdasági jellemző

Vállalati méret[19]

Tulajdonos szerepe

Tőkeigény jellemzői

Munkaigény jellemzői

Piaci szegmens, piaci jellemzők, piaci partner

Szerződések, ár, határidő és fizetési megállapodások jellege

Kereslet jellemzői

Kapacitáskihasználás

1–2 fős mikrovállakozás

Vállalkozó, ügyintéző, munkavégző

Iroda v. műhely (saját lakásban) jármű, szerszám

Szakmai tudáson alapuló nagy munkaigény, individuális munkavégzés

Lakosság v. más kkv-k

Szóbeli megállapodás, ellenérték azonnali kiegyenlítése

Véletlenszerű, egyedi ingadozó belföldi kereslet

Hullámzó kereslet miatt kapacitáskihasználásban nagy ingadozás

2–9 fős családi v. családias kisvállalkozás

Vállalkozó, ügyintéző, szervező, döntés-hozó

üzlet, iroda, műhely (saját lakásban v. bérleményben) saját jármű, szerszámok

szakmai tudáson alapuló nagy munkaigény, kooperáció, munkamegosztás

lakosság v. más kkv-k, közületi szféra

szóbeli vagy írásbeli megállapodás, készpénzes és hitelértékesítés

Egyedi ingadozó belföldi kereslet, de vannak stabil partnerek

hullámzó kereslet miatt időnkénti ingadozás a kapacitáskihasználásban

10–49 fős mezzovállalkozás

Menedzser, üzleti kapcsolatszervező, döntés-hozó

üzlet, iroda v. műhely (saját vagy bérelt ingatlanban) jármű, szerszámozás, berendezések

erős belső munkamegosztás, specializált szakismeretek, szervezettség, irányítottság

lakosság, az egész vállalkozói, közületi szféra

írásbeli szerződéses megállapodás, készpénzes és főként hitelértékesítés

Egy vagy több stabil bel- és külföldi partner, küzdelem a kereslet stabilizálásáért

kapacitásigények hullámzását létszám- felvétellel vagy elbocsátással kompenzálják

50–250 fős középvállakozás

Top menedzser, üzleti kapcsolat szervező, döntés-hozó, társadalmi kapcsolattartó

Saját irodaközpont, saját üzemek, üzletek, saját tulajdonban, gépek, berendezések, informatikai hálózatok

erős belső munkamegosztás, specializált szakismeretek, szervezettség, irányítottság, többlépcsős szervezet

Közepes és nagyvállalatok, multik, export, állam

írásbeli szerződéses megállapodás, készpénzes és hitelértékesítés

több állandó bel- és külföldi partner, harc a piaci részarányért

kapacitásigények hullámzását létszámfelvétellel vagy elbocsátással kompenzálják

250 fő felett, nemzetközivé váló magán, vagy családi tulajdonú vállalkozás

Egyéni v. családi vállalkozás, felső vezetői tevékenység

Nagy tőkeigény, nemzetközi terjeszkedés, nagy tömegű befektetett eszköz

Változó nagyságú és tudásigényességű élőmunkaigény, szervezeti munkavégzés

Lakosság, kkv-k, beszállító hazai és nemzetközi piacokon

Írásbeli szerződéses megállapodás, hitelértékesítés és beszerzés

Tartós, de ingadozó kereslet

Hullámzó, ezért kapacitáskihasználásban nagy ingadozás

250 fő felett, nemzetközi szinten működő részvénytársaság

Részvényes, külön menedzsment

Nagy tőkeigény, nemzetközi terjeszkedés, nagy tömegű befektetett eszköz

Változó nagyságú és tudásigényességű élőmunkaigény, szervezeti munkavégzés

Lakosság, kkv-k, esetleg beszállító nemzeti és nemzetközi piacokon

Írásbeli megállapodás, hitelértékesítés és beszerzés

Tartós, stabil kereslet, átmeneti ingadozások, ingadozó kereslet

Hullámzó kereslet miatt időnkénti ingadozás a kapacitáskihasználásban

1000 fő felett, regionális, globalizálódás irányában fejlődő konszern

Részvényes, külön menedzsment, konszernvezetési struktúra

Óriási tőkeigény, nemzetközi szintű, nagy befektetett eszköz

Vállalaton belüli és kívüli munkamegosztás, nemzetközi szervezettség, innováció

Jelentős nemzetközi piaci részarány és hatalom

Írásbeli szerződéses megállapodás, hitelértékesítés és beszerzés

Egy vagy több stabil bel- és külföldi partner, küzdelem a kereslet stabilizálásáért

Kapacitáskihasználást nemzetközi szinten szervezik

10 000 fő felett, globális világvállalat, nemzetközi tárgyalási hatalommal, Galbraith tervezési rendszere

Konszernforma, globális részvényesi rendszerkonszern menedzsment rendszer

Globális órási töke, világhálóba szerveződött eszköztömeg

Globális méretű belső munka-megosztás, globális tőke és munkaerő-gazdálkodás, innováció, szervezettség

Világméretű piaci hatalom és részarány, nagy piac, befolyásoló

képesség

Írásbeli szerződéses megállapodás, zömmel hitelbeszerzés és értékestés

Óriási nemzetközi klientúra, monopolhelyzet, harc a kereslet stabilizálásáért és a piaci részarány növeléséért

Kapacitásokkihasználását nemzetközi szinten szervezik és szabályozzák

Egy 10–49 fős kis(közép)-vállalkozás már erős vállalati szerveződési jegyeket mutat, gyakran saját könyvelési, számviteli, pénzügyi szakembereket foglalkoztat, rendelkezik befektetett és forgóeszközökkel, és finanszírozásában már tartósan támaszkodik külső forrásokra is. Rendszerint már igénybe vesz, ha erre módja van, beruházási és forgóeszközhiteleket, pályázik állami, és EU-s forrásokra.

Ezért az ilyen vállakozásoknál már a banki hitelkérelmekhez, a hitelképesség igazolásához, illetve az adósságszolgálati teljesítőképesség bizonyításához szükségük van pénzügyi-üzleti tervek készítésére, áttekintésére, de ilyen terveket a cégek maguk számára is készítenek. A tervek igényessége, mélysége kapcsolódik a tulajdonosok felkészültségéhez és igényszintjéhez.

Gazdálkodási magatartását a cég növekedési potenciálja határozza meg. Az ilyen típusú vállalkozásnál a tulajdonos-menedzser felkészültsége milyenségének jelentős szerepe lehet a vállalati gazdálkodási minőség meghatározásában.

Nagyon egyszerű üzleti, pénzügyi tervezést ebben a kluszterben szereplő vállalat már folyamatosan folytat.

Ha egy vállalat tudja, hova akar eljutni, rendelkezik versenyelőnyökkel, ismeri a rövid és hosszú távú tőkeszükségletét, és a tulajdonos-vezetők hajlandóak ezt üzleti tervként kezelni, akkor a társaság jó úton van egy sikeres kockázati tőkebevonás felé. Hiszen a korai életszakaszban lévő kis- és közepes vállalkozásokba befektető kockázati tőke célja, hogy a tulajdonos-alapítók fejlesztési terveinek megvalósulását segítse, nemzetközi piacra jutásának megvalósítását támogassa, de ezek mellett – banki forgótőke-finanszírozás hiányában – az átmeneti cash-flow-nehézségek kezelésére is további forrásokat biztosíthat. A kockázati tőkebefektetés korai szakaszú vagy induló vállalkozások számára is elérhető, amíg a növekedést biztosító banki finanszírozás nem jellemző ebben a vállalati körben. Utóbbi ugyanakkor az expanziós szakaszban a forgótőke-finanszírozás vagy eszközberuházások megvalósítása esetében jelenthet hatékony megoldást, melynek megszerzésére egy stabil befektetői háttérrel is nagyobb az esély – véli a Primus Capital. (Lásd: Portfolio.hu 2009. szeptember 4-i weblapját.)

Egy 50–250 fős középvállalkozás már csak saját tőkére alapozva többnyire nem is működhet (legalábbis én még sosem láttam ilyen méretű vállalkozást önfinanszírozó alapon működni). Az ilyen méretű vállalkozások a termeléstől szolgáltatásig már bármely ágazatban működhetnek.

A vállalkozás megalapítása komoly befektetéseket igényel, mind befektetett, mind forgóeszközök tekintetében. Továbbá a tőkeáttételes működéshez már komoly banki háttér szükséges. Az ilyen vállalkozás már jelentős mértékben hitelezteti idegen, főként pénzintézeti forrásból értékesítési forgalmának kiadásait, tőkeszükséglete egy részét.

A vállalkozás pénzügyi tevékenysége már nem egyszerűen csak passzív lenyomata az üzleti értékesítési-beszerzési tevékenységnek, hanem aktív, a jövedelmezőséget, pénzügyi egyensúlyt meghatározó tényező.

Egy 250 fő felett, nemzetközivé váló magán vagy családi tulajdonú vállalkozás Európában pénzügyi szempontból már inkább egy nagyvállalkozás jegyeit viseli magán. Fejlődésében komoly beruházásgazdaságossági mérlegeléssel dönt fejlesztéseiről, pénzügyi befektetéseket eszközöl, értékesítését komoly áruhitelezéssel végzi, mint ahogy beszerzéseinek is a jelentős része hitelre történik, tőkeáttétellel működik, széles körű banki tevékenységet folytat, az esetek jelentős részében már több bankkal működik együtt, deviza vagy fedezeti műveleteket végez.

Így üzleti tervezési tevékenysége általános, megszokott és szervezett, aminek következtében pénzügyi tervezést folytat, az üzleti tervezése magában foglalja a pénzügyi tervezést is.

250 fő felett, nemzetközi szinten működő részvénytársaság esetében megjelennek a multinacionális cégekre jellemző működési jegyek, azaz az egyes leányvállalatoknál, külföldi kirendeltségeknél önálló tervezési tevékenység folyik, az üzleti terveket cégszinten aggregálják, és a tevékenységeket központilag felügyelik.

Az egyes egységek tehát szabályozott felelősséggel működnek. A részvénytársaságnál a pénzügyi tervezés, mint az üzleti tervezés része, illetve a cég tervének szerves része a pénzügyi terv. Az ilyen méretű részvénytársaságnál a cég üzleti terveit mindig a tulajdonosok hagyják jóvá.

A társaság természetesen folytathat bármilyen nagy eszközigényű termelési, szolgáltatási tevékenységeket, sőt, e nagyságrend mellett már pénzügyi vállalkozási tevékenységeket is.

1000 fő felett, regionális, globalizálódás irányában fejlődő, vagy már globalizált konszern, már valódi nemzetközi nagyvállalat, amely többnyire részvénytársasági formában működik.

Az ilyen társaság már rendszerint jelentős nemzetközi gazdasági hatalommal rendelkezik, amely tárgyaló partnere kormányoknak, s amelynek nemzetközi terjeszkedését, beruházásait adóelengedésekkel, sok esetben állami támogatásokkal is ösztönzik.

E társaságnál a konszernszerű gazdálkodás minden jegye megtalálható, a cégszintű üzleti-pénzügyi tervekbe beépítik a filiálék terveit.

A társaság profilja ezen a nagyságrenden már bármilyen széles körű lehet, folytathat akár banki-pénzintézeti tevékenységeket is a törvényi minimális alaptőkehatárok figyelembevételével.

Az ilyen nagyságrendű nemzetközi vállalkozás már részletes üzleti-pénzügyi tervezést folytat, terveit a részvénytulajdonosok hagyják jóvá, és nekik köteles beszámolni az eredményekről a menedzsment. Maga a tervezési rendszer is komplex, professzionálisan megalapozott.

missing image filePélda a jelentésre

2009. augusztus 14. – 07:48 Portfolio.hu

„Nagyítóval kellene keresni azt az embert, aki meglepődött az OTP ma publikált gyorsjelentésén. A hagyományokhoz híven ugyan ismét sikerült valamelyest alulbecsültetni a piac egy részével a 2. negyedéves profitot, de a 41,73 milliárd forintos egyes tételekkel korrigált adózott eredmény megfelel az elemzői becsléseket és az OTP-t jól ismerők várakozásainak. A Portfolio.hu konszenzusát mindenesetre 12%-kal haladta meg az eredmény, ugyanakkor a fentiek fényében ezért nem kell még a vétel gombot nyomogatni, ez az eredmény nem lett annyira jó, mint tegnap az FHB-é. A jelentett, adózás utáni

eredmény 42,2 milliárd forint lett. Az első félévben 85 milliárdos adózott eredménynél tart az OTP, amelynek fényében az OTP menedzsmentje nem tartja indokoltnak módosítani éves 150 milliárdos profittervét...”.

2009. augusztus 6. – 07:42

„Ezúttal semmi meglepetést nem tartogatott a Rába gyorsjelentése. Az árbevétel drasztikus visszaesése várható volt, miközben a szigorú költségkontroll miatt a cég (a menedzsment terveinek megfelelően) megőrizte pozitív üzemi eredményét. A társaság idei első féléves EBITDA teljesítménye az idő közben igencsak megugrott elemzői konszenzusnak 45%-át teszi ki, véleményünk szerint a profitvárakozások újra csökkenhetnek. A részvények ugyanakkor egyre jelentősebb diszkonttal forognak a szektortársakhoz képest. A gyorsjelentés főbb pontjai: Újra minden idők legnagyobb árbevétel-visszaesését produkálta a társaság. Ingatlanbevétel a negyedévben nem volt. Más egyéb bevételek (pl. állami támogatás) jelentősen javították a teljesítményt. A menedzsment brutális költségkontrollal uralja a helyzetet…... ...így az EBITDA csak 5%-kal esett vissza. Az előző negyedévben meglépett számviteli változtatás nélkül a nettó profit csaknem 10 milliárd forint lehetne ...”

10 000 fő felett, globális világvállalat nemzetközi tárgyalási hatalommal. Ezek a társaságok a világgazdaság meghatározó társaságai, amelyekre leginkább a vállalatbirodalom megnevezés illik. E cégek leányvállalatai is hatalmas – többnyire szinte teljes önállósággal működő – tagvállalatok, amelyek adott esetben komoly regionális gazdasági hatalmat testesítenek meg.

Gazdasági erejük vetekszik középhatalmak gazdasági erejével, üzleti terveiket, céljaikat a kormányok figyelembe veszik saját költségvetési terveik összeállításánál.

E globális vállalatok átfogó – ERP-rendszerrel támogatott – konszerntervezési rendszert használnak, hosszú távra tervezik a fejlődésüket, működésüket, s operatív tervezési rendszereiket is a stratégiai célrendszerek megvalósításának szolgálatába állítják. Üzleti-pénzügyi terveket mind operatív, mind stratégiai időhorizontra készítenek.

E vállalatok stabil banki pénzintézeti partnerekkel dolgoznak, amelyeknek e cégek a legbecsesebb klientúrájához tartoznak, amelyekkel folytatott üzleti tevékenységük a banki nyereség legnagyobb részét hozza.

Ugyanakkor e társaságok erős belső finanszírozási képességgel is rendelkeznek, és többségük fejlett cash pool belső finanszírozási rendszert működtet.

Ez a rövid áttekintés is jelzi, a vállalati méretnagyság növekedésével a pénzügyi tervezés iránti szükséglet egyre jelentősebbé válik, mint a vállalkozói tevékenység, mint a gazdálkodási döntések megalapozásának és egyúttal kifejezésének nélkülözhetetlen része, formája.

1.6. Merev és rugalmas tervezés előzetesen

A vállalati tervezés a magyar szocialista tervgazdálkodás gazdaságtani vitáinak és gyakorlatának is kedvenc témája volt. Ismert, 1968-ig a magyar állam a szocialista tervgazdaságban direkt tervutasításos rendszer volt. Ebben a gazdaságirányítási rendszerben a vállalatok terveiket kötelező formában és tartalommal, állami tervhivatali és pénzügy-minisztériumi valamint szaktárcákkal folytatott egyeztetések sorozatában készítették el.

Létezett az ún. tervalku rendszere, amelyben a központ feszített, a vállalat laza terveket igyekezett a tárgyalások során kialkudni. A tervalkuk során egyeztetett és kiadott, a vállalati tevékenységet minden oldalról szabályozó, tervek teljesítését az „Országos Tervhivatal” és az ágazati miniszteriális szervek kötelező – az állami célkitűzéseknek alárendelt – tervfeladatként írták elő. Ez a fajta terv merev tervfeladatot testesített meg, amelytől eltérni nem lehetett, csak valóban rendkívüli – a „központ” által elfogadhatónak ítélt – események nyomása alatt.

A vállalatok e rendszerben kizárólagosan állami tulajdonú vállalatok voltak, és az állami vállalatokat az állam saját gazdasági vállalkozásaiként fogták fel, amelyben a menedzsment feladata a központi – a társadalmi érdekek artikulációjaként megfogalmazott – döntések végrehajtása volt.

A tervek úgyszólván kötelező teljesítésének a diktátumszerű előírása, a merev tervezési rendszer a modern társasági működésben sem ismeretlen gyakorlat. Azt célozza, hogy a vállalkozás a tulajdonosi érdekeket szolgáló, keményen megfogalmazott feladatokat teljesítsen.

A globalizáció nemzetközi konszernje – ahogy Galbraith megfogalmazza – a termeléstől az elosztásig mindent átfog a maga mindenre kiterjedő tervezési rendszerével. E vállalkozások mintegy előre tervezi a gazdaság jövőjét, figyelembe véve a rendelkezésre álló erőforrásokat, szükségleteket, a műszaki fejlődést stb.

Mivel a vállalati tervek jóváhagyása a nagy konszerneknél is a konszern tulajdonosait képviselő igazgatóságok feladata, ezért a vállalati menedzsment nyilvánvalóan vagy kevésbé nyilvánvalóan igyekszik alultervezni a vállalattól elvárt teljesítményeket, ezért a tervezési rendszernek a tervalkuk immanens részei.

A tervalku során a tulajdonosokat képviselő igazgatóság igyekszik „felsrófolni” a leányvállalatok feladatait, előírt teljesítményeit, míg a menedzsment igyekszik az elvárásokat lealkudni.

A konszernek jelentős része alkalmazza az indikatív, rugalmas tervezési rendszert, amely figyelembe veszi a vállalatiterv-teljesítés értékelésénél a valós lehetőségek és feltételek menet közbeni megváltozásából adódó – előzetesen figyelembe nem vett – korlátokat. Végső fokon az így kialakított vállalati tervek nem abszolút mértékben kötelezőek, hanem indikatív jellegűek.

Az indikatív jellegű tervezési megközelítés abból adódik, hogy a piaci viszonyok teljes kiszámíthatóságával nem lehet számolni. Ehhez a kérdéshez tekintsük a következő ábrát.

2. ábra. A vállalati alapvető kapcsolatok

A modern vállalatok üzleti-pénzügyi terve nem lehet merev, hiszen a vállalkozásoknak folyamatosan alkalmazkodniuk kell a fogyasztói szükségletekhez. és az erőforrás-korlátokhoz. Ezek függvényében a vállalat nem kötelezheti el magát megrendeléseit illetően a beszerzési oldalon a beszállítói felé örök időkre (kivéve nagyberuházási projektek esetét, ahol nyilvánvalóan a megrendelések hosszú távra kell, hogy vonatkozzanak), hiszen ha változnak az igények, a beszerzési forrásokat ennek függvényében kell formálni.

A módosult igények kielégítéséhez a vállalatnak gyakran módosítania kell igényeit a beszállítókkal szemben, de a külső finanszírozókkal szemben is. (Itt most széles értelemben és általánosságban fogalmazunk).

Ugyanakkor vannak okok, főként a tulajdonosi érdekek, de néha más, pl. ideiglenes makroökonómiai érdekek is, amelyek bizonyos tekintetekben a direktív tervezés felé mutatnak. A tulajdonosi érdekek kielégítésére irányuló cash flow-ra, nyereségre, forgalomra, piaci részarányra vonatkozó tervek nem lehetnek túl puhák, engedékenyek, hiszen tartósan abnormális, alacsony megtérülés a befektetők érdekmúlását, katasztrofális következményeket hozhat a vállalatra nézve.

Ezért – megállapodott helyzetben működő, korszerűen irányított, piacilag megalapozott – vállalati üzleti-pénzügyi tervezés a piacgazdasági feltételek között is valamennyire magában hordja azt a kettőséget, hogy:

– részben rugalmasnak kell lennie,

– ugyanakkor kemény elvárásokat kell, hogy megtestesítsen, ösztönözzön.

Így a vállalati üzleti-pénzügyi tervezés nem lehet tisztán indikatív jellegű, de nem lehet túl merev sem, hanem valahol a kettő közt kell elhelyezkednie.

1.7. Komplex üzleti-pénzügyi tervezés vagy inkább előirányzatok készítése?

A tervezés mindenképpen feltételezi, hogy mi, mint tervezők, rendelkezünk bizonyos mértékű előrelátással, információkkal a várható, jövőbeli üzleti folyamatokról. Ha nem, akkor a valóságos vállalati tervezés hiányos információkon fog alapulni. A piacot akkor tekintjük hatékonynak, ha az összes résztvevő rendelkezik minden – a múlttal, a jelennel és a jövővel kapcsolatos, rendelkezésre álló – információval. De hát ez a helyzet szinte sosem áll elő!

Az üzleti-pénzügyi tervezés komoly, a jövőre irányuló becslések kialakítását igényli. A tervezés azt is feltételezi, hogy a vállalat termékei és szolgáltatásai iránti kereslet viszonylagosan stabil lesz a tervhorizonton.

Kicsit általánosabban fogalmazva, a gyakorlati tapasztalat az, hogy a vállalati tervezés, és benne a pénzügyi tervezés, a maga zárt és logikus rendszerében csak a folyamatos növekedés vagy a visszaesés szakaszaiban lehet biztos a trendekben, de azok mértékeit illetően mindig nagy a bizonytalanság.

Bizonytalan gazdasági fejlődési szakaszokban, helyzetekben komoly és megalapozott tervek helyett sok esetben (iparágban, földrajzi területen, keresleti viszonyok között) objektíve csak nagyon rövid távú előrejelzések készíthetőek, már az olyan vállalkozásoknál, amelyeknél akár még az előrejelzés lehetősége egyáltalán fennáll.

Azonban még ez sem ilyen egyszerű. A kisvállalkozások – főleg ha a szolgáltatások területén működnek – többsége messze nincs abban a helyzetben, hogy akár egy hónapos előrelátással is rendelkezzen a vele szemben várható igényekről.

Ilyen feltételek közt működő kisvállalkozásoktól nem várható, hogy bármilyen respektust mutassanak a vállalkozói tervezés gondolata iránt, hiszen számukra ennek sokszor semmi jelentősége nincs.[20]

Az 1. ábra ebből a szempontból segítheti az áttekintést, amely ha nem is bizonyítja, de valószínűsíti, hogy a vállalati tervezés elvben csak bizonyos vállalati nagyságrend mellett lehetséges. Az, hogy ez a határ hol van, az homályos és bizonytalan.

Nyilvánvaló, hogy a tevékenységét nemzetközi szinten folytató globális nagyvállalat kénytelen tervezni, ha akarja, ha nem, hiszen adott esetben sok tízezer foglalkoztatottal, sok esetben egy középhatalom vagyonával folytatja és szervezi nemzetközi síkon gazdasági tevékenységét. A globális nagyvállalatok általában az állandó strukturális átalakulás és innováció állapotában vannak, mozgásuknak stratégiai távlatot kell adniuk.

Tervezésük nem pusztán termelő- vagy szolgáltatótevékenységük, beruházásaik tervezése, de ezek tervezik meg a világ háztartásainak fogyasztásiszerkezet-változásait is, magát a piacot, a termék és technológiai szerkezeti változásokat is.

A tervezésük révén a világgazdaság átalakításának folyamatát természetesen a tulajdonosi jövedelemszerzés, és vagyoni értéknövelés igénye határozza meg, ennek minden negatív mellékhatásával, gondoljunk csak a környezetszennyezés ilyen vonatkozásaira. A globális vállalat tervezési folyamata nem lehet átgondolatlan, spontán, véletlenszerű.

Nem állítom azt, hogy a globális világvállalatok tervezése a Panglos doktori lehetséges legjobb világgazdasági szerkezetet hozza létre, mert ami nem áll érdekükben, azt nem teszik meg (lásd: gyakran a környezetvédelem mellőzése, bizonyos lakossági, regionális vagy nemzeti érdekek lábbal taposása stb.).

Egy villanyszerelő kisiparos vállalkozása esetében a tervezhetőség – még jól bejáratot klientúra esetén is – bizonytalan, hiszen nem tudhatja, ki fog rátelefonálni és szolgáltatásait megrendelni.

Azt, hogy egy kkv-vállalkozás készítsen vagy készíttessen üzleti-pénzügyi terveket, el fogja dönteni a gyakorlati helyzet, hogy pl.: kíván-e fejlődéséhez igénybevenni bankhiteleket, idegen forrásokat, amihez már a bank el fog várni egy megalapozott üzleti tervet. De maga ez a fejlesztési igény feltételezi a stabil és nyereségtermelő működést, annak reménységét.

Ki kívánná tagadni, hogy vannak – nem is ritkán – olyan időszakok, amikor az előrelátás szinte lehetetlen, vagy csak néhány napra korlátozódik, mivel speciális, sosem látott külső-belső körülmények lépnek fel. Ilyenkor az előirányzatokat, ill. terveket egyaránt sutba vághatja rövidebb-hosszabb időre a vállalat, és napi, rövid távú, vezetői döntések veszik át az előirányzatok, tervek szerepét.

1.8. Mely vállalatoknál, mely helyzetekben lehetséges pénzügyi tervezés

Ennek a kérdésnek a megválaszolására abból induljunk ki, hogy meghatározott feltételek illetve karakterisztikák esetén a vállalkozások nincsenek választási-döntési helyzetben, a tekintetben, hogy tervezzenek vagy sem, készítsenek-e üzleti-pénzügyi terveket vagy sem, lásd e tényezőket a következő ábrán.

3. ábra. Vállalati üzleti-pénzügyi tervezést igénylő karakterisztikák

Előbbieken kívül természetesen bizonyára lehetnek más, üzleti pénzügyi tervezést igénylő gazdálkodási helyzetek, feltételek. A jelentős tőkeáttétel csak külső forrásbevonás útján alakulhat ki egy vállalkozás finanszírozásánál, és az üzleti tervezést a külső forrás bevonása, gazdaságosságának folyamatos igazolása mindig is igényelte.

Ha ehhez hozzátesszük, hogy a II. Világháború után mind a fejlett európai régió, mind az USA vállalatok tőkeáttétele folyamatosan és nagyon jelentősen növekedett, már csak a fizetőképesség fenntartása, a pénzügyi nehézségek felmerülésének elkerülése végett is, akkor a tőkeáttétel növekedése és a vállalati üzleti -pénzügyi tervezés szükségessége közti kapcsolat egyértelmű.

Ez egyébként sok vállalatnál visszaütött a 2008-as nemzetközi pénzügyi válság kitörése után, azóta látjuk, hogy pl. az üzleti bankok – jelentős és itt nem tárgyalt tőkevesztésük miatt – súlyosan megszigorították a vállalkozások finanszírozását, Ezzel a hitelmegújítások bizony nagyon gyakran keserű és nehéz műfajjá változtak az egész világgazdaságban a vállalkozási szféra részére. (Az új helyzet egyik – később tárgyalandó – üzenete, hogy a vállalkozásoknak a jövőben jobban kell építeniük a saját tőkéjükre, mintsem tőkepiaci idegen forrásokra).

Hány és hány hatalmas globális világvállalat csak kormányzati tőkeinjekció révén tudta elkerülni a csődöt, és fenntartani fizetőképességét, akár az USA-ban, akár Nyugat-Európában, akár Japánban, s a vállalatok külső finanszírozási forrás ellátása megnövekedett üzleti kockázatokkal, növekvő kamatterhekkel párosult.

A tervezési vonatkozáshoz visszatérve a világgazdasági válsághelyzetben a vállalatok finanszírozási helyzetének akár ideiglenes rendezése is csak komoly üzleti-pénzügyi áttervezések révén volt lemenedzselhető, de sok vállalkozás – az ismételt tervezési erőfeszítések dacára is – csődbe ment.

A jelentős tőkeáttétellel dolgozó vállalkozásoknak természetesen minden új gazdasági évben hiteleik megújítása végett szerte a világban aktuális üzleti terveikkel kell bizonyítaniuk, valószínűsíteniük adósságszolgálati (hiteltörlesztési és kamatfizetési) képességüket.

A vállalatnagyság is meghatározó a tervezés szempontjából. A közepes, és annál nagyobb vállalatoknál az üzleti-pénzügyi tervezés mintegy kötelem, kvázi része a vállalat minőségbiztosításának, gazdasági kultúrájának, fennmaradásának, túlélésének egyik biztosítéka.

Vigyázat, azt nem állíthatjuk, hogy a különböző nagyságú, profilú, földrajzi elhelyezkedésű stb. vállalatok azonos mélységű üzleti-pénzügyi terveket, előirányzatokat készítenek.

Később látni fogjuk, hogy az üzleti-pénzügyi tervek elkészítésének van egy tánc- és illemrendje, amely magán viseli a szakmaiságból adódó általános jegyeket, továbbá a minden vállalatnál fellelhető egyedi vonások sorát.

A vállalat fel- és kivásárlások, egyesülések eleve feltételezik az üzleti-pénzügyi tervkészítést, hiszen ezek rendszerint pl. a kivásárláshoz szükséges jelentős tőkék megszerzését igénylik (többségük így vagy úgy tőkeáttételes jellegű), s ezen akciók megtérülésének előzetes valószínűsítése nélkül a kivásárlási akciók, egyesülések be se indíthatóak (MBO, LBO).

A vállalatok növekedésének vannak bizonyos szabályai. Anélkül, hogy részleteznénk, hogy, mikor és milyen körülmények hatására születnek a vállalkozás papírjainak tőzsdei bevezetésére irányuló tőkeszerzési döntések (pl.: initial public offering), egyértelmű, és a világon mindenütt törvényileg szabályozott követelmény a finanszírozási javaslatot alátámasztó üzleti-pénzügyi terv készítése, a jövendőbeli befektetők meggyőzésére. Üzleti-pénzügyi tervek nélkül befektetőkeresést célzó road show-k sem szervezhetőek.

Csődhelyzet, ill. csődvédelem esetén – bár az egyes országok csődpénzügyi szabályozása sok-sok egyediséget tartalmaz–, az érintett vállalat megkísérli (megkísérelheti) a hitelezőkkel való megegyezést adósságai átütemezéséről. Emellett az érintett cég a továbbműködéshez szükséges újabb források biztosítását is kérheti. De a hitelezőkkel való tárgyalás során a csődhelyzetből való kilábalás esélyét komoly pénzügyi tervre kell alapoznia.

A részvénytársasági formáról is azt állítjuk, hogy több oknál fogva szüksége van üzleti-pénzügyi tervezésre. Az rt. forma esetén a tulajdonosok klasszikusan a vállalaton kívül „elhelyezkedő” befektetők. Ezért az rt.-knek mindenütt a világon gazdasági jogszabályok írják elő, hogy a menedzsment meghatározott időnként köteles információt nyújtani a tulajdonosoknak:

– gazdálkodásának eredményességéről,

– gazdasági, pénzügyi adatairól.

A mindenkori és potenciális tulajdonosoknak tudniuk kell, a menedzsment milyen eredményességgel hasznosítja a rendelkezésére bocsátott tulajdonosi forrásokat, s nem lehet a tulajdonosoktól megvonni azt a jogot, hogy részvényeiket szabadon adják-vegyék annak függvényében, hogy befektetésük hol biztosít számukra megfelelő hozamkockázat-viszonyokat. (Zárt rt.-ket kivéve).

Az rt.-k esetében a vállalati stratégia meghatározása és az üzleti tervek jóváhagyása is tulajdonosi jogkör. Előbbieknél fogva mondható tehát az, hogy e vállalkozási szervezeti forma feltételezi a folyamatos pénzügyi tervezés szükségességét.

Innováció

A vállalati K+F, és azokat megvalósító vállalati beruházások a ma gazdaságában aligha képzelhetőek el kizárólagosan saját forrásokból, és nyilvánvalóan a finanszírozási szerkezetben (debt/equity) külső források bevonása is szinte minden esetben szükséges.

Ahogy a saját adózott eredmény visszaforgatásával, vagy tőkeemeléssel, úgy a külső források megszerzésével kapcsolatos döntésekhez is a megtérülést, gazdaságosságot bizonyító-valószínűsítő üzleti-pénzügyi tervek szükségesek, kedvező finanszírozási döntések akár a tulajdonosok, akár egyéb tőkepiaci közvetítők részéről csak e tervek pozitív elbírálása alapján biztosíthatóak.

A technológiai, termékszerkezeti, laterális, valamint a vertikális, horizontális és diverzifikációs döntések a globalizált nagyvállalati szféra fejlődésmenetének szokott részét alkotják. Ezek a döntések megfelelő beruházási (és velejáróan gyakran dezinvesztíciós) döntésekben jelennek meg, amelyek előkészítését és realizálását gondos pénzügyi tervezésnek és vizsgálódásnak kell – értelemszerűen – megalapoznia.

Természetesen a 3. ábrában szereplőkön túlmenően sok további jellemző karakterisztika található a vállalati működés, fejlődés területén, amelyek szintén feltételezik, mintegy kikényszerítik a vállalati üzleti-pénzügyi tervezést.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.