Hepatocellularis carcinoma

Orvosi Hetilap kiskönyvtára 3.

Sorozatszerkesztő

Fehér János

Hepatocellularis carcinoma

Szerkesztette

Fehér János

Lengyel Gabriella

Megjelent
a Bayer Hungaria Kft.

a Schering-Plough Hungary Kft. (az MSD cégcsoport tagja)
és a Roche Magyarország Kft. támogatásával

A kötet szerzői
Dank Magdolna, Doros Attila, Fehér János, Fehérvári Imre, Gervain Judit, Hagymási Krisztina, Jakab Zsuzsa, Kapcsulik Péter, Kiss András, Kovalszky Ilona, Lengyel Gabriella, Lotz Gábor, Pár Alajos, Schaff Zsuzsa, Szalay Ferenc, Tornai István, Tulassay Zsolt

A fedélen Schaff Zsuzsa és munkatársai szövettani ábrái találhatók.

ISBN 978 963 05 9097 6

Kiadja az Akadémiai Kiadó,
az 1795-ben alapított
Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja
1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 19.
www.akademiaikiado.hu

Első magyar nyelvű kiadás: 2010
© Akadémiai Kiadó, 2010

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a nyilvános előadás,
a rádió- és televízióadás, valamint a fordítás jogát, az egyes fejezeteket illetően is.
A kiadásért felelős az Akadémiai Kiadó Zrt. igazgatója

Felelős szerkesztő: Tárnok Irén
Termékmenedzser: Egri Róbert
Nyomdai előkészítés: CompLex Kiadó Kft. DTP-csoport

Előszó

Tisztelt Olvasóink!

Az Orvosi Hetilap kiskönyvtárának harmadik kötete a hepatocellularis carcinoma témakörében a legújabb ismereteket foglalja össze.

2008-ban Fehér János professzor úr, az Orvosi Hetilap főszerkesztője a Markusovszky Lajos Alapítvány kuratóriuma, az Orvosi Hetilap Szerkesztőbizottsága és az Akadémiai Kiadó támogatásával azzal a céllal indította útjára a sorozatot, hogy az Orvosi Hetilap reguláris számaiban egy témakörben már megjelent dolgozatokat csokorba gyűjtve nyújtsa át az olvasóknak.

Az elsődleges májrák aktuális téma, mert előfordulási gyakorisága világszerte – hazánkban is – nő, a rosszindulatú betegségek között az ötödik-hatodik leggyakoribb megbetegedés a világon.

Prognózisa a diagnosztika és a terápia utóbbi években bekövetkezett fejlődése miatt jelentősen javult. A diagnosztikai módszerek érzékenységének és tárházának növekedése lehetőséget biztosít a minél korábbi felismeréshez, és a betegek gyógyulásához. A korai felismerés az alapja annak, hogy időben alkalmazzuk a rendelkezésre álló terápiás lehetőségeket vagy azok kombinációját.

A könyvben kitűnő szakemberek foglalják össze az elsődleges májrák epidemiológiáját, kórokait, klinikai jellemzőit és szűrésének fontosságát. A szerzők ismertetik a hepatocellularis carcinoma molekuláris biológiáját, molekuláris patológiáját, a steatosis, cirrhosis, májrák pathomechanizmusát. Betekintést adnak a hepatitis B- és C-vírus onkogén szerepével foglalkozó irodalomba, ismertetik a carcinogenezis molekuláris mechanizmusát, a fertőzések direkt és indirekt hatásait, a környezeti tényezők szerepét. Áttekintik a carcinomaprevencióban fontos szerepet játszó kombinált interferon- és ribavirinkezelés hatásosságát.

A mindennapi gyakorlat számára alapvető fontosságú képalkotó vizsgálatok összefoglalása mellett megismertetnek az invazív radiológia diagnosztikai és terápiás lehetőségeivel is. A terápia első helyén – időben történő felismeréskor – a sebészeti beavatkozás áll. Az elsődleges májrák sebészeti onkológiája és a májtranszplantáció indikációja, a májrák kezelésének barcelonai stádium beosztása és annak gyakorlati jelentősége sok új ismerettel gazdagítja az olvasót.

A könyvet messzemenően ajánlom családorvosoknak, belgyógyászoknak, gasztroenterológusoknak, sebészeknek, államvizsgára és szakvizsgára készülő hallgatók, kollégák részére is hasznos segítséget nyújt a felkészüléshez.

A kötetet Fehér János professzor úrral együtt szerkesztettük volna. Tragikus hirtelenséggel, váratlanul bekövetkezett halála megakadályozta abban, hogy az általa féltő gonddal összegyűjtött és összeállított dolgozatok szerkesztését befejezze. Sokunk tanítómestere Ő. Embersége, bölcsessége, szeretetteli egyénisége soha nem felejthető, mérték és útmutató tanítványai és munkatársai számára. Emlékének ajánlom az Orvosi Hetilap kiskönyvtárának ezen kötetét.

Budapest, 2010. július 18.

Dr. Lengyel Gabriella

Hepatocellularis carcinoma:
előfordulás, kórokok, biomarkerek

Fehér János dr., Lengyel Gabriella dr.

A hepatocellularis carcinoma (HCC) világviszonylatban a halálhoz vezető rosszindulatú daganatos betegségek között a harmadik leggyakoribb megbetegedés. Az esetek döntő részében (80–90%) májcirrhosis talaján alakul ki. A cirrhosis fő oka a krónikus B- és C-vírus-fertőzés, valamint a tartós alkoholfogyasztás. Alkoholos eredetű májcirrhosisos betegekben a hepatocellularis carcinoma előfordulási gyakorisága 3–15% körül van. Egyéb kiváltó okok lehetnek továbbá a nem alkoholos steatohepatitis (NASH), az obesitas, diabetes mellitus, autoimmun hepatitis, májon belüli epeútgyulladás (primer biliaris cirrhosis, primer sclerotizáló cholangitis), réz- és vasanyagcsere-betegségek (Wilson-kór, haemochromatosis), veleszületett alfa-1-antitripszin-hiány. További kóroki tényezőként a dohányzás és különböző kémiai anyagok jöhetnek számításba. Míg korábban a HCC-s betegek csak szupportív, palliatív kezelésben részesülhettek, manapság a terápia széles skálája ismert. A sebészeti beavatkozások (reszekció, májtranszplantáció) mellett az invazív radioterápia is széles körben elterjedt. Újabban bizonyították a monoklonális antitestekkel végzett célzott terápia hatásosságát, valamint a kis molekulájú kinázinhibitorok eredményességét. 2007-ben került forgalomba a több területen ható kinázinhibitor, a sorafenib, amely jelentős mértékben növelte az előrehaladott HCC-s betegek túlélési idejét.

A hepatocellularis carcinoma (HCC) alkotja az összes májrákos megbetegedés 85–90%-át [1, 2]. Jelentős terhet jelent az egészségügynek, világviszonylatban a hatodik leggyakrabban előforduló rákos megbetegedés, halálozás tekintetében pedig harmadik helyen áll a rosszindulatú daganatok okozta halálozási statisztikában [3]. Az esetek döntő részében májcirrhosis talaján alakul ki. Földünk lakosainak több mint 2%-a hal meg évente májcirrhosisos megbetegedésben (WHO), és 1%-a HCC-ben [4]. A HCC és a májcirrhosis évi halálozását a világ össznépességében [4] az 1. A) ábra szemlélteti. Eloszlása a világ különböző régióiban nem azonos. Legnagyobb mértékű HCC-előfordulás és -halálozás Ázsia keleti részében és Közép-Afrikában észlelhető [1. B) ábra] [2]. Évente több mint 620 000 újonnan kialakult HCC kerül felismerésre, és közel ugyanennyi ember (600 000 fő) hal meg a betegség következményeiben. Lényeges különbség van a halálozás tekintetében a fejlett és fejlődő országok viszonylatában is [3]. A megbetegedés kétszer gyakoribb férfiaknál (2. ábra). Általános prognózisa rossz, a teljes túlélési arány 3–5%-nak felel meg.

1. ábra. A májcirrhosis és a hepatocellularis carcinoma halálozási adatai 2002-ben
a WHO adatai [4] alapján (A), valamint a HCC halálozási aránya földrajzi régiók szerint (B). Az arányértékek 100 000 lakosra vonatkoztatva értendők [2].
A világ lakosainak száma: 6225 millió.
WHO: Egészségügyi Világszervezet; HCC: hepatocellularis carcinoma

2. ábra. A hepatocellularis carcinoma évi előfordulása és halálozása [3]

Az Egyesült Államokban végzett tanulmány szerint [4] tíz év alatt 1,4/ 100 000-ről 2,4/100 000-re emelkedett a betegség gyakorisága. Különösen magas a HCC előfordulása a színes bőrű férfi lakosság körében (6,1/100 000). Magyarországon is jelentős mértékben nőtt a májcirrhosis okozta és a HCC-halálozás gyakorisága az utóbbi évtizedekben [5]. Csupán az utóbbi években észlelhető kismértékű csökkenés (3. ábra), mind a májcirrhosis, mind a hepatobiliaris rosszindulatú daganatok okozta halálozásban. A HCC okozta halálozás aránya még így is magasabb, mint az európai átlagérték (4. ábra). Figyelemre méltó, hogy milyen magas a HCC-halálozás Kína, Japán, Délkelet-Ázsia és Dél-Európa területén [3, 6].

3. ábra. Májcirrhosis, máj- és epeúti rákos halálozás Magyarországon

4. ábra. A hepatocellularis carcinoma halálozási aránya egyes földrajzi területek lakosaihoz viszonyítva (Parkin és mtsai, valmint Schütte és mtsai ábrája után módosítva)

A HCC epidemiológiáját számos tényező befolyásolja. Ezek egy része genetikailag meghatározott, más része pedig a környezeti tényezők hatására következik be [6] (5. ábra). Elsőként krónikus májkárosodás, majd a cirrhosis hepatis klinikai és morfológiai képe alakul ki, végül pedig a májcirrhosis talaján bonyolult molekuláris biológiai történések következében kifejlődik a hepatocellularis carcinoma. Leggyakrabban (80–95%) cirrhosisos betegekben fordul elő. Ugyanakkor a májcirrhosisos betegek 3–40%-ára teszik a hepatocellularis carcinoma kockázatát, függően az etiológiától. A hepatitis B- és C-vírus oki szerepe a patogenezisben bizonyítottnak látszik. Alkoholos eredetű májcirrhosisos betegekben a hepatocellularis carcinoma előfordulási gyakorisága az egyes irodalmi hivatkozásokban különböző, 3–15% körül van [7, 8, 9, 10].

5. ábra. A krónikus májkárosodás, májcirrhosis és hepatocellularis carcinoma kialakulásának genetikus és környezeti tényezői (Schütte és mtsai ábrája után módosítva)

Egészséges májban HCC előfordulása ritkaságnak számít. A szakirodalomban inkább csak esetbemutatásként szerepel ilyen típusú történet. Japán szerzők [11] számoltak be HCC előfordulásáról Crohn-betegségben szenvedő egyénnél. Az eset ismertetése során leírták, hogy az 52 éves férfi beteg anamnézisében 36 éve tudott volt a Crohn-megbetegedés. Évtizedeken át kielégítően érezte magát 5-aminoszalicilsav-, illetve metronidazolkezelés mellett. Betegségének aktivitása miatt sebészeti beavatkozásra (bélreszekció) is sor került. A műtéti preparátum szövettani vizsgálata a Crohn-betegég diagnózisát egyértelművé tette. Immunszuppresszív kezelésként azathioprint sohasem kapott. Bronchitises tünetek miatt végeztek komputertomográfiát, és ekkor akcidentálisan találták meg a máj VII. szegmentumában a gócos elváltozást. A májműködési próbái mindvégig negatívak voltak. A részletes további vizsgálatokkal HBV-, HCV-fertőzés, valamint alkohol- és drogfogyasztás kizárható volt. Az alfa-fetoprotein-érték nem volt kóros, viszont a PIFKA II (abnormális plazmaprotein) vizsgálat jelentős mérvű emelkedést mutatott. A célzott, finomtű-biopsziás vizsgálat igazolta a HCC jelenlétét. A műtétet követően másfél évvel a betegnél recidívát nem észleltek. Al-Nozha és mtsai [12] olyan 65 éves férfi beteg esetét mutatták be a szakirodalomban, aki öt évvel korábban HCV-fertőzés okozta krónikus hepatitis miatt állt kombinált interferon+ribavirin kezelés alatt. A protokoll szerinti kezelésre tartós virológiai válasza volt. HCV-vírus szervezetében nem volt kimutatható. A gondos rendszeres kontrollvizsgálat során ötéves negatív virológiai státus mellett ultrahangvizsgálattal és komputertomográfiával a máj V-ös és VIII-as szegmentumában észleltek egy gócos elváltozást. Az AFP nem volt kóros. A májbiopsziás vizsgálat mindkét gócban HCC-t igazolt. Műtét során a szegmentumokat eltávolították. A daganat szövettanilag HCC-nek felelt meg. A környező szövetekben a máj nem volt cirrhoticus. A szerzők kiemelik, hogy az AFP nem elegendő az ellenőrzésre, feltétlenül fontos a képalkotó eljárások alkalmazása.

A HCC klinikai megjelenése leggyakrabban az ötödik évtizedtől észlelhető [2], korábban a betegség ritkábban fordul elő. Figyelemre méltó azonban, hogy az idő előrehaladtával a betegség gyakoribbá válása egyre korábbra tolódik. Hazánkban Józsa és mtsai [13] majd fél évszázaddal ezelőtt ismertettek hathetes csecsemőben HCC-kialakulást. Mindez arra hívja fel a figyelmet, hogy jóllehet a HCC az idősebb kor megbetegedése, de bármikor előfordulhat, ezért gyanú esetén a szükséges vizsgálatok mindig elvégzendők.

Jelentős különbségek találhatók az etnikai csoportok között, továbbá a betegség kialakulásában szerepet játszó kóroki tényezők változása ugyancsak hatással van a HCC megjelenésére.

A HCC patogenezisében szerepet játszó tényezők

Alkoholfogyasztás

Hazánkban a májcirrhosisos halálozás az elmúlt harminc évben jelentősen emelkedett (3. ábra), annak ellenére, hogy az utóbbi két–három évtizedben az egy főre jutó alkoholfogyasztás nem növekedett. Jelenleg hazánkban az egy főre jutó alkoholfogyasztás mennyisége 12 liter tiszta szesznek felel meg, amely hasonló mennyiségű, mint a környezetünkben levő nyugati országokban. Ugyanakkor a halandóság nálunk sokkal magasabb. Ennek a jelenségnek az oka egyértelműen nem tisztázott. A lehetséges okok között szerepelhet a nem teljesen tisztított szeszes italok fogyasztása, a nem megfelelő táplálkozás, esetleg szelénhiány. Hazánkban évente jelenleg 6–8000 ember hal meg májcirrhosisban.

A primer hepatocellularis carcinoma és az alkoholfogyasztás közötti összefüggés indirekt adatok alapján tételezhető fel. A kémiai anyagok praecancerogen hatását már több mint 200 éve ismerik. Az alkohol carcinogen vagy syncarcinogen hatására már a múlt században rámutattak. A legújabb adatok szerint az alkohol szerepet játszik a száj-, a pharynx- és az oesophagusrákok kialakulásában is. A rendszeres alkoholfogyasztás és dohányzás együttesen mintegy 15–16-szorosára emeli ezen betegség gyakoriságának előfordulását az alkoholt nem fogyasztó és nem dohányzó népesség adataihoz képest. Alkoholos eredetű májbetegségben a HCC kockázatának a legfontosabb patogenetikai faktora az acetaldehid-felszaporodás és az oxidatív stressz okozta károsodás kialakulása, ezáltal a lipidperoxidáció fokozódása, valamint e tényezők következtében létrejövő mutagén és onkogén hatások [5, 14, 15]. Az alkoholfogyasztás napi mennyiségével arányos a szervezetben kialakuló oxidatív stressz mértéke [15].

Az alkohol szerepét a karcinogenezisben többféle módon is felvetik: 1. Az alkohol kromoszómaelváltozásokat, DNS-abnormalitásokat hoz létre, így carcinogen, illetve syncarcinogen, teratogen tulajdonságait is bizonyították. 2. Egyes alkoholos italokban kis menynyiségben ismert karcinogének, mint kontamináns anyagok is jelen lehetnek (nitrozaminok, magasabb molekulatömegű alkoholok, továbbá metilcholantrén, benzantracid). 3. Az alkohol a rosszindulatú daganatok kialakulása esetén adjuváló tényezőként is szerepelhet (például nikotin esetén). 4. A carcinogen hatás fokozódásában az alkoholfogyasztóknál előforduló hiányos táplálkozás ugyancsak kóroki tényező lehet.

Vírusfertőzés

A májcirrhosis kialakulásában az alkohol mellett kiemelkedő szerepe van a hepatitis B-vírus- (HBV-), illetve a hepatitis C-vírus- (HCV-) fertőzés által kiváltott krónikus hepatitisnek. E betegek felében mintegy 10–30 év alatt fejlődik ki a májcirrhosis patológiai és klinikai képe, amelyet különböző klinikai tünetekkel járó szövődmény kísérhet. A májat átszövő kollagénrostok felszaporodásában, a fibrosis kialakításában a hepaticus csillagsejtek (Ito-sejtek) aktivitásának lehet kulcsszerepe [16].

A HCC kialakulásában a HBV- és a HCV-fertőzés ugyancsak fontos tényező. A HBV direkt módon carcinogen, beépül a hepatocyta genomjába [17]. Aktiválja a protoonkogéneket, gátolja a tumorszuppresszor géneket (HBx), gátolja a p53-at, így serkenti az apoptózist, a sejttranszformációt. A HCV indirekt módon befolyásolja a daganatképződést. Az általuk okozott kockázati tényező igen magas, 40–80%-os előfordulású is lehet. Hwai-Yang és mtsai [17] 1991-től Tajvan hét városából 10 éven át nyomon követték 11 893 férfi beteg (30–65 éves) sorsát, akiknek HCC-megbetegedésük nem volt. E tíz esztendő alatt 111 esetben fejlődött ki HCC. A csak HBsAg-pozitív egyének között a relatív kockázati tényezőt 9,6-nek találták, a HBsAg- és HBcAg-pozitivitás esetén ez az arány 60,2-nek felelt meg.

Hassan és mtsai [18] eset-kontroll tanulmányban 115, HCC-ben és 230, nem májeredetű rákos megbetegedésben szenvedő beteg adatait hasonlították össze. Vizsgálataikban tanulmányozták, hogy milyen hatással van a HBV- és a HCV-fertőzés, az alkoholfogyasztás és a diabetes mellitus a HCC kockázatára. Multivariáns analízissel megállapították, hogy az említett tényezők mindegyike jelentős mértékben növeli a HCC rizikóját. Vírusfertőzés esetén a diabetes mellitus, illetve az alkoholfogyasztás szinergista tényezőként is szerepelhet. A krónikus HCV-fertőzés 15-szörösre, a krónikus HBV-infekció pedig 13-szorosra emelte a HCC kockázatát [19]. Viszont jelentős irodalma van az interferon+ribavirin kombinált terápia jótékony hatásának nemcsak a HCV-fertőzés csökkentésére, hanem a HCV-infekció esetén kialakuló HCC-megbetegedés arányára is [20].

Egyéb tényezők

A primer HCC kialakulásában az alkohol mellett a rendszeres dohányzás, a diabetes mellitus, különösképpen a nem inzulindependens diabetes, az obesitas és a nem alkoholos steatohepatitis ugyancsak fontos patogenetikai tényező. Mindezek másfél-háromszoros arányban növelik a HCC kockázatát [21, 22, 23, 24, 25]. E folyamatban jelentős szerepe van az inzulinrezisztencia növekedésének, és ezzel együttjáró molekuláris biológiai változásoknak [26, 27, 28]. Ha e folyamatok társulnak HBV- vagy HCV-fertőzéssel, a progresszió még gyorsabb. Több kémiai anyag – elsősorban kísérleti körülmények között tanulmányozva – bizonyult rákkeltőnek [29].

Széleskörűen igazolták, hogy az orális fogamzásgátlók nemcsak cholestasist, hanem alkalmanként benignus májdaganatokat, így fokális nodularis hyperplasiát (FNH), benignus májadenomát, valamint nagyon ritkán HCC-t is előidézhetnek. A HCC kockázata az alkalmazási évekkel arányosan nő. Az FNH, az adenomaszerű hamartomák nagysága fogamzásgátlók szedése következtében növekedhet, de az oki összefüggés nem minden esetben bizonyítható [5]. Autoimmun hepatitis, májon belüli epeútgyulladás (primer biliaris cirrhosis, primer sclerotizáló cholangitis), réz- és vasanyagcsere-betegségek (Wilson-kór, haemochromatosis), veleszületett alfa-1-antitripszin-hiány ugyancsak növelheti a HCC előfordulását.

Patogenezis biomarkerei

A HCC kialakulása hosszú biológiai folyamat következménye. Az egészséges májban endogén és külső hatásokra jönnek létre azok a változások, amelyek érintik a májsejteket, a portobiliaris szöveteket. Az 1. táblázat szemlélteti a folyamat különböző fázisait, beleértve a kiváltó tényezőket, a gyulladásos folyamatot, a fibrogenezisben szerepet játszó tényezőket, a májban kialakuló fibrosis és HCC jeleit. Az egyes fázisok felismerését a jellegzetes biomarkerek értékének változása mutatja. Ezek az értékek a gyakorló orvos számára azért fontosak, mert segítséget adnak a krónikus májbetegség, a krónikus hepatitis diagnosztikájában, az elkülönítő diagnosztikai tevékenységben, valamint utalhatnak arra, hogy a folyamat nem állt meg a krónikus gyulladás fázisában, hanem a májban már cirrhosis, esetleg HCC alakulhatott ki. További segítség számunkra, hogy ezen biomarkerek kiegészítésül szolgálnak a betegek monitorizálásában is: mutathatják a kóroki tényezők eliminálását (például antivirális kezelés hatássosságát), a műtéti beavatkozás hatékonyságát, valamint a kórfolyamat kiújulását (HCC recidíva).

1. táblázat. A májsejtkárosodás, -gyulladás, -fibrosis, fibrogenezis és a hepatocellularis carcinoma biomarkerei

Májsejtkárosodás

Gyulladás

Fibrogenezis

Fibrosis és ECM turnover

Hepatocellularis carcinoma

ALT

AST

GGT

GLDH

LDH5

CRP

Alfa-2-makroglobulin

Haptoglobin

Kemokinek

Fibrogén
Citokinek
CTGF Keringő fibrocyták
CSF Kemokinek

Hialuronsav
PIIINP
MMPs
TIMPs
Laminin

alfa-fetoprotein

PIVKA II

A májsejtkárosodás okai

Alkohol

Gyógyszerek, Toxinok

Vegyszerek

NAFLD

Metabolikus károsodások

HBV

HCV

HDV

Autoimmun reakció

Cryptogen

Vénás elzáródás

Cholestasis

Gyulladásos sejtek

A hepaticus csillagsejtek aktiválása

A myofibroblast

pool megnövekedése

Mediátorok:

IGF-I

PDGF

TGF-béta

ET-1

ROS

Szöveti jellemzők

Kollagén

Elasztin

Glikoproteinek

Proteoglikánok

Hialuronsav

a máj eredetű tumor-
sejtek által expresszálódnak

ALT = alanin-aminotranszferáz; AST = aszpartát-aminotranszferáz; CRP = C-reaktív protein; CSF = kolóniastimuláló faktor; CTGF = kötőszöveti növekedési faktor (connective tissue growth factor); ET-1 = endothelin-1, GGT = gamma-glutamil-transzpeptidáz; GLDH = glutamát-dehidrogenáz; HBV = hepatitis B-vírus; HCV = hepatitis C-vírus; HDV = hepatitis D-vírus; IGF-I = inzulinszerű növekedési faktor I (insulin-like growth factor I); LDH = laktát-dehidrogenáz; MMPs = mátrixmetalloproteinázok; NAFLD = nem alkoholos zsírmáj (non-alcoholic fatty liver); PDGF = vérlemezke-eredetű növekedési faktor (platelet-derived growth factor); PIFKA II = abnormális plazmaprotein (protein induced by vitamin K absence or antagonist II); PIIINP = prokollagén III (N-terminal pro-peptide of collagen type III); ROS = oxigénallapú szabad gyökök (reactive oxygen species); TIMPs = szöveti eredetű metalloproteináz-gátlók (tissue inhibitors of metaloproteinases)

Tekintettel arra, hogy az időben történő HCC felismerése és a rosszindulatú daganatnak műtéti eltávolítása a beteg teljes gyógyulását eredményezheti, szükségesnek látjuk a jelenleg ismert valamennyi HCC-biomarker bemutatását (2. táblázat) [30] még akkor is, ha ezek nem mindegyike használatos a mai klinikai gyakorlatban.

2. táblázat. Hepatocellularis carcinoma szérummarkerei

• Alfa-1-fetoprotein

• AFP-L3

• DCP

• α-L-fukozidáz

• Glypican-3

• SCCA

• GP73

• HGF

• TGF-β1

• VEGF

• Szérum proteomikumok

AFP = alfa-1 fetoprotein; AFP-L3 = lens culinaris agglutinin-reactive AFP; DCP = des-gamma carboxyprothrombin; GP73 = Golgi-protein-73; HGF = hepatocyta növekedési faktor; SCCA = squamous cell carcinoma antigen (laphámsejtes carcinoma-antigén); TGF-β1 = transforming growth factor-β1; VEGF = vascular endothelial growth factor

A képalkotó eljárások, a szövettani vizsgálatok nem képezik jelen közlemény tárgyát. Azokról lapunk hasábjain a későbbiekben részletes adatokat tartalmazó közleményeket fogunk megjelentetni. Meg kell azonban említenünk, hogy az utóbbi időben teljesen új módszerek is bevezetésre kerültek a daganatdiagnosztikában és monitorizálásban. Ilyen például Kaposi-Novák [31] vizsgálatai szerint a génexpresszió microarrayalapú globális elemzése, amely sikeresen alkalmazható a humán tumorok, közöttük a primer májrákok karakterizálására. A komparatív genomikai analízis segítségével pedig olyan új molekuláris klasszifikációs rendszerek hozhatók létre, amelyek nélkülözhetetlenek az individualizált daganatterápiás protokollok létrehozásához.

Míg korábban a HCC-s betegek csak szupportív, illetve palliatív kezelésben részesülhettek, manapság a terápia széles skálája ismert [32, 33, 34]. Sebészeti beavatkozás (reszekció, májtanszplantáció) mellett az invazív radioterápia széles körben elterjedt [33, 34, 35, 36]. A hepatocarcinogenesis prevenciójában szerepe lehet a kiváltó okok megszüntetésének, a sikeres antivirális kezelésnek [32], az oxidatív/redox status egyensúly biztosításának is. Több adat található az irodalomban a resverastrol [29], a kvercetin [37] és a sylimarin [38] hepatocarcinogenesis-prevencióban megfigyelt hatásosságáról. Újabban bizonyították a monoklonális antitestekkel végzett célzott terápia hatásosságát, valamint a kis molekulájú kinázinhibitorok eredményességét. 2007-ben került forgalomba a több támadásponton ható kinázinhibitor, a sorafenib, amely jelentős mértékben növelte az előrehaladott HCC-s betegek túlélési idejét [39, 40, 41].

Következtetések

A hepatocellularis carcinoma világviszonylatban a halálhoz vezető rosszindulatú daganatos betegségek között a harmadik leggyakoribb megbetegedés. Az esetek döntő részében (80–90%) májcirrhosis talaján alakul ki. Kifejlődésében szerepet játszanak egyrészt genetikus tényezők, másrészt pedig környezeti ártalmak. A mai modern diagnosztikai lehetőségek elősegítik a gyors és pontos diagnózis felállítását. Az idejében végzett műtéti beavatkozás (reszekció, májtranszplantáció) teljes gyógyulást is eredményezhet. További lehetőséget jelent a beteg gyógyítására, a folyamat progressziójának csökkentésére az invazív radiológiai terápiás módszerek széles skálája. Az új keletű kinázinhibitor, a sorafenib jelentős mértékben növelheti az előrehaladott HCC-s betegek túlélési idejét is.

Irodalom

[1] El-Serag, H. B., Andrew, C. M.: Rising incidence of hepatocellular carcinoma in the United States. N. Eng. J. Med., 1999, 340, 745–750.

[2] El-Serag, H. B., Rudolph, K. L.: Hepatocellular carcinoma: epidemiology and molecular carcinogenesis. Gastroenterology, 2007, 132, 2557–2576.

[3] Parkin, D. M., Bray, F., Ferlay, J. és mtsa: Global cancer statistics, 2002. CA Cancer J. Clin., 2005, 55, 74–108.

[4] Evans, T., Stein, C. (Eds): The World Health Report 2003. World Health Organisation, Geneva, 2003.

[5] Fehér J., Lengyel G. (szerk.): Hepatológia. Medicina Könyvkiadó, Budapest, 2001.

[6] Schütte, K., Bornschein, J., Malfertheiner, P.: Hepatocellular carcinoma – Epidemiological trends and risk factors. Dig. Dis., 2009, 27, 80–92.

[7] Hassan, M. M., Hwang, L. Y., Hatten, C. J.: Risk factors for hepatocellular carcinoma: Synergis of alcohol with viral hepatitis and diabetes mellitus. Hepatology, 2002, 36, 1206–1213.

[8] Hagymási K., Tulassay Zs.: Az elsődleges májrák epidemiológiája, kóroka és kialakulásának molekuláris háttere. Orv. Hetil., 2008, 149, 541–548.

[9] Blázovics A., Fehér J.: Az oxidatív stressz és a máj. In: Hepatológia. Szerk.: Fehér J., Lengyel G. Medicina Könyvkiadó, Budapest, 2001, 50–88.

[10] Klaunig, J. E., Xu, Y., Isenberg, J. S. és mtsai: The role of oxidative stress in chemical carcinogenesis. Environ Health Perspect., 1998, 106, 289–295.

[11] Miura, H., Kawaguchi, T., Takazoe, M. és mtsai: Hepatocellular carcinoma and Crohn’s disease: A case report and review. Inter. Med., 2009, 48, 815–819.

[12] Al-Nozha, O. M., Ashgar, H. A., Khan, M. és mtsa: Hepatocellular carcinoma in the abscence of liver cirrhosis in a treated hepatitis C virus patient. Ann. Saudi Med. J., 2009, 29, 235–236.

[13] Józsa L., Ikrényi I., Luszig G.: Elsődleges májrák 6 hetes csecsemőben. Gyermekgyógyászat, 1964, 15, 155–158.

[14] Rigamonti, C., Mottaran, E., Reale, E. és mtsai: Moderate alcohol consumption increases oxidative stress in patients with chronic hepatitis C. Hepatology, 2003, 38, 42–49.

[15] Wiley, T. E., McCarthy, M., Breidi, L. és mtsai: Impact of alcohol on the histological and clinical progression of hepatitis C infection. Hepatology, 1998, 28, 805–809.

[16] Pár A., Pár G.: Májfibrosis, pathophysiologia és kezelés. Orv. Hetil., 2005, 146, 3–13.

[17] Hwai-I Yang, Sheng-Nan Lu, Yun-Fan Liaw és mtsai: Hepatitis B e antigen and the risk of hepatocellular carcinoma. N. Eng. J. Med., 2002, 347, 168–174.

[18] Hassan, M. M., Hwang, L. Y., Hatten, C. J.: Risk factors for hepatocellular carcinoma: Synergis of alcohol with viral hepatitis and diabetes mellitus. Hepatology, 2002, 36, 1206–1213.

[19] Sherman, M.: Risk of hepatocellular carcinoma in hepatitis B and prevention through treatment. Clev. Clin. J. Med. 2009, 76, S6–S9.

[20] Baffis, V., Shrier, I., Sherker, A. H. és mtsa: Use of interferon for prevention of hepatocellular carcinoma in cirrhotic patients with hepatitis B or hepatitis C virus infection. Ann. Intern. Med., 1999, 131, 696–701.

[21] Angelico, F., Del Ben, M., Conti, R. és mtsa: Non-alcoholic fatty liver syndrome: A hepatic consequence of common metabolic diseases. J. Gastroenterol. Hepatol., 2003, 18, 1115–1117.

[22] Fehér, J., Lengyel, G.: A new approach to drug therapy in non-alcoholic steatohepatitis (NASH). J. Intern. Med. Research, 2003, 31, 537–551.

[23] Fraenkel E., Lazúrová, I., Fehér J.: A lipidperoxidáció szerepe a nem alkoholos steatohepatitis kialakulásában. Orv. Hetil., 2004, 145, 611–618.

[24] Regimbeau, J. M., Colombat, M., Mognol, P. és mtsa: Obesity and diabetes as a risk factor for hepatocellular carcinoma. Liver Transpl., 2004, 10, S69–S73.

[25] Sanyal, A. J., Contos, M. J., Sterling, R. K. és mtsai: Nonalcoholic fatty liver disease in patients with hepatitis C is associated with features of the metabolic syndrome. Am. J. Gastroenterol., 2003, 98, 2064–2071.

[26] Luyckx, F. H., Lefebvre, P. J., Scheen, A. J.: Non-alcoholic steatohepatitis: association with obesity and insulin resistance, and influence of weight loss. Diab. Metabol., 2000, 26, 98–106.

[27] Pagano, G., Pacini, G., Musso, G. és mtsai: Nonalcoholic steatohepatitis, insulin resistance, and metabolic syndrome: Further evidence for an etiologic association. Hepatology, 2002, 35, 367–372.

[28] Willner, I. R., Waters, B., Patil, S. R. és mtsa: Ninety patients with nonalcoholic steatohepatitis: insulin resistance, familial tendency, and severity of disease. Am. J. Gastroenterol., 2001, 96, 2813–2814.

[29] Bishayee, A., Dhir, N.: Resveratrol-mediated chemoprevention of diethylnitrosamine-initiated hepatocarcinogenesis: inhibition of cell proliferation and induction of apoptosis. Chem. Biol. Interact., 2009, 179, 131−144.

[30] Gomaa, A. I., Khan, S. A., Leen, E. L. S. és mtsai: Diagnosis of hepatocellular carcinoma. World J. Gastroenterol., 2009, 15, 1301–1314.

[31] Kaposi-Novák P.: Az emberi májrák komparatív genomikai osztályozása. Magyar Onkológia, 2009, 53, 61–67.

[32] Saito, H., Masuda, T., Tada, S. és mtsai: Hepatocellular carcinoma in Keio Affiliated Hospitals – Diagnosis, treatment, and prognosis of this disease. Keio J. Med., 2009, 58, 161–175.

[33] Rampone, B., Schiavone, B., Martino, A. és mtsai: Current management strategy of hepatocellular carcinoma. World J. Gastroenterol., 2009, 15, 3210–3216.

[34] Abou-Alfa, G. K., Huitzil-Melendez, F-D., O’Reilly, E. M. és mtsai: Current management of advanced hepatocellular carcinoma. Gastrointest. Cancer Res., 2008, 2, 64–70.

[35] Szalay F.: Új aspektusok a májrák kezelésében. Háziorvos Továbbképző Szemle, 2009, 14, 442–444.

[36] Horváth-Karajz K., Sréter, L.: A májrák szisztémás kemoterápiája és a betegek gondozása. Orv. Hetil., 2004, 145, 405–407.

[37] Seufi, A. M., Ibrahim, S. S., Elmaghraby, T. K. és mtsai: Preventive effect of the flavonoid, quercetin, on hepatic cancer in rats via oxidant/antioxidant activity: molecular and histological evidences. J. Exp. Clin. Cancer Res., 2009, 28, 80–88.

[38] Feher, J., Lengyel, G.: Silymarin in the treatment of chronic liver diseases: Past and future. Clin. Exp. Med. J., 2009, 3, 403–413.

[39] Spangenberg, H. C., Thimme, R., Blum, H. E.: Targeted therapy for hepatocellular carcinoma. Nat. Rev. Gastroenterol. Hepatol., 2009, 6, 423–432.

[40] Dank M.: A primer májrák barcelonai stádiumbeosztásának prognosztikai és terápiás jelntősége. LAM, 2008, 18, 369–372.

[41] Bouattour, M., Marijon, H., Dreyer, C. és mtsai: Targeted therapies in hepatocellular carcinoma. [Article in French] Presse Med., 2010 Apr 6. (Epub ahead of print)

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.