Táj és tájértelmezés

Drexler Dóra

Táj és tájértelmezés

A táj jelentésváltozásának összehasonlító
kultúrtörténeti vizsgálata Anglia, Franciaország,
Németország és Magyarország példáján

Megjelenik a Galenus Kft. és a Finex Kft. támogatásával

A fedélen Kovács Lehel: Tájbejárás III. (2009)

ISBN 978 963 05 8972 7

Kiadja az Akadémiai Kiadó,

az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 19.

www.akademiaikiado.hu

Első magyar nyelvű kiadás: 2010

© Drexler Dóra, 2010

A kiadásért felelős az Akadémiai Kiadó Zrt. igazgatója

Felelős szerkesztő: Tárnok Irén

Termékmenedzser: Egri Róbert

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a nyilvános előadás,

a rádió- és televízióadás, valamint a fordítás jogát,

az egyes fejezeteket illetően is.

Printed in Hungary

Köszönetnyilvánítás

A könyv amit az Olvasó a kezében tart 2005–2009 között született a Technische Universität München Tájökológiai Tanszékén, a doktori munkám keretében. Megírásához nyújtott szakmai segítségéért hálával tartozom Ludwig Treplnek, a tanszék vezetőjének, első számú konzulensemnek. Köszönöm továbbá Diedrich Brunsnek és Regine Kellernek, hogy másod- és harmadkonzulenseimként támogatták munkámat. Wolfgang Haber professzor úr sok hasznos javaslattal látta el a kézirat korábbi változatait. Gerhard Hard professzor a nyelvi fejezet megírásához adott segítő tanácsokat. Kollégáim a Tájökológiai Tanszékről, Andrea Siegmund, Vera Vicenzotti, Gisela Kangler, Thomas Kirchhoff, Annette Voigt, Andreas Printz, Sylvia Haider és Tina Heger az eredetileg német szövegezésű munka nyelvi korrektorai voltak. Brigitte Grimm és Maria Heilmeier adminisztratív oldalról támogatták munkámat. Köszönöm nekik ezúton is a segítségüket!

Köszönettel tartozom továbbá a Tájökológiai Tanszéken rendezett kultúrtáj és filozófia műhelyek, valamint diplomázó és doktorandusz szemináriumok résztvevőinek, a 2007-es kasseli doktoranduszkollokvium szervezőinek és résztvevőinek, Sallay Ágnesnek és a Budapesti Corvinus Egyetem tájépítész hallgatóinak, akikkel menet közben megvitathattam a munkám különböző kérdéseit. A Deutsche Bundesstiftung Umweltnek (DBU), a Bajor Szabadállamnak és a Bayerische Hochschulzentrum für Mittel- Ost- und Südosteuropa (BAYHOST) munkatársainak köszönöm, hogy ösztöndíjaik odaítélésével anyagilag lehetővé tették számomra a németországi kutatást.

Peer Klárának köszönöm, hogy a dolgozat szövegét magyarra fordította. Csemez Attila tanár úrnak, a Tájtervezési és Területfejlesztési Tanszék vezetőjének hálás vagyok, hogy előszót írt a könyvhöz. Schuchmann Péternek, a PESTTERV Kft. ügyvezetőjének köszönöm a megértését és a türelmét, mellyel a könyv magyar nyelvű változatának elkészítésében támogatott. Az Akadémiai Kiadó részéről Pók Andrea és Tárnok Irén munkáját és irántam való türelmét köszönöm. Barabás József olvasószerkesztőnek a kézirat alapos átnézéséért és a benne lévő tartalmi és formai hibák kiszűréséért vagyok hálás. Ami hiba még maradt, azért a felelősség egyedül engem terhel.

A borítón Kovács Lehel festőművész munkája látható, akinek ezúton is köszönöm, hogy kortárs tájképével hozzájárult a könyv esztétikai minőségéhez. A szövegben lévő illusztrációk közlési jogaiért a megjelenés sorrendjében a következő múzeumoknak tartozom hálával: Galleria Nazionale delle Marche, Urbino; Gemäldegalerie, Dresden; Royal Collection, Windsor; The Devonshire Collection, Chatsworth; Philadelphia Museum of Art, Philadelphia; Ermitázs, Szentpétervár; Nádasdy Ferenc Múzeum, Sárvár (köszönet Szibler Gábornak a külön fotókért); a Magyar Nemzeti Múzeum Történelmi Képcsarnoka, Budapest; Esterházy Privatstiftung, Kismarton; Magyar Nemzeti Galéria, Budapest. Köszönöm továbbá Tom Turnernek, a Gardenvisit.com működtetőjének, Sven Dressler fényképésznek, a Goethezeitportal szerkesztőinek, Szabadhegyi Juditnak a Műemlékek Nemzeti Gondnokságától, valamint Kincses Károly fényképésznek, hogy képanyagaikat a rendelkezésemre bocsátották.

Végül családomnak, elsősorban szüleimnek dr. Lengyel Gabriellának és dr. Drexler Miklósnak, valamint férjemnek Fülöp G. Miklósnak köszönöm, hogy szeretetükkel támogattak e könyv elkészítésének minden fázisában. A magyar nyelvű kiadás ötlete dr. Fehér János orvosprofesszortól, az Orvosi Hetilap néhai főszerkesztőjétől származik. Lelkesedése nélkül bizonyára nem született volna meg ez a könyv. Az ő emlékének ajánlom ezért, köszönettel.

Drexler Dóra

Előszó

Sokan úgy tekintik a tájat, mint a szabad javakat, azaz korlátlanul rendelkezésre állónak… Sokan úgy gondolják – a rossz üzenetű lakópark-hirdetési plakát feliratát kölcsönözve –, „Miénk e táj!” Sokan úgy vélik, a táj is olyan, mint az építkezés, a kertészkedés. Bárki csinálhatja, ahhoz „mindenki” ért. A táj szó hallatán a legkülönbözőbb asszociációk elevenednek meg bennünk: a bibliai tájak éppúgy eszünkbe juthatnak, mint a minket körülvevő világ legkülönbözőbb tájrészletei.

Drexler Dóra kutatása az első olyan hazai munka, amely messze túlmutat a tájépítészeti gyakorlatban használatos tájértelmezéseken. Szerző a kutatása célját a bevezetőben egyértelműen meghatározta: „A jelen munka célja, hogy egy mindeddig hiányzó európai összehasonlítás segítségével rávilágítson a köznapi tájfelfogások közti különbségek kulturális okaira. A cél más szóval nem egyéb, mint az egyes európai tájértelmezések összehasonlító vizsgálatának elvégzése és a tájértelmezések közti különbségek okainak feltárása, a kultúrtörténeti háttérből kiindulva.”

Minket – a Kárpát-medence lakóit – elsősorban a Landschaft és a táj jelentéstartalmának hasonlósága ragadhat meg. Az úgynevezett sváb betelepülők viszonylagosan magas aránya, valamint a Monarchia miatt a német nyelv használata széles körben elterjedt. A Landschaft és a táj rokonítható jelentéstartalma talán a német nyelv kötelező, valamint a nemzetiség révén elterjedt használatával is összefügghet. A táj, valamint a Landschaft fogalmak hasonlóságát az esztétikai-művészeti, a dologi-konkrét, a vidékies a várossal szemben álló és az identitásformáló, hazához fűződő jelentésaspektusokban lehet tetten érni, amelyeket Drexler Dóra az angol és a francia kifejezések segítségével tárt fel.

Drexler Dóra munkája a 21. századi nemzetközi tájépítészet égisze alatt fogant és e tájépítészet szellemében született. Vannak azonban fontos hazai előzményei, melyekről érdemes e helyütt szót ejteni. A 20. század első felében Teleki Pál a Magyar Királyi József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem rektoraként tanévnyitó előadását a tájfogalom jelentőségének szentelte. Látnoki módon fogalmazta meg, hogy a korábbi természetföldrajzi értelmezéssel szemben a táj része az ember is.

„A tájat régtől fogva a benne élő ember érezte meg, különböztette meg és nevezte nevekkel. Nem határozza meg, nem definiálja, nem is tudná definiálni, bár sokszor egy-két jellegzetes vonásával nagyszerűen tudja jellemezni. A tájban élő ember nem bontja a tájat elemeire, nem rakja újra össze ebből a fogalmat. (…) Ő maga része, eleme a tájnak.” (Teleki Pál gróf: A tájfogalom jelentőségéről. Részletek a Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetemen elhangzott rektori tanévnyitó beszédből. 1937, 9.)

Mőcsényi Mihály, a hazai tájépítészet iskolaalapító egyénisége több vonatkozásban foglalkozott a táj szakterületi értelmezésével. Ember és táj című munkájában áttekintést adott az ember és környezete közötti kapcsolatról, az ember környezetalakító tevékenységéről, a Homo sapienstől a rómaiakon keresztül egészen a 20. század végéig. Tájrendezési szempontból az 1968-ban megfogalmazott tájdefinícióját mai napig mérvadónak tekintjük:

„A táj nem más, mint a természet és a társadalom kölcsönhatásainak ellentmondásos, ezért dialektikus egysége. A táj egyrészt a társadalom anyagi életfeltétele, másrészt magasrendű vizuális-esztétikai kvalitások hordozója. Ezért egyben az ember és a természet kölcsönhatásainak tárgyiasult – az ember alakította anyagi világban manifesztálódott – története. A táj antroposzocio-centrikus fogalom. A természet és a társadalom olyan ellentétpár, mely kölcsönösen áthatja egymást és megbonthatatlan egységet képez. Azaz a táj a társadalmi igényeknek megfelelően a bioszférából nooszférává alakított, emberiesített természet, emberi környezet.”

Drexler Dóra könyvvé érlelt disszertációjában nem szorítkozott a szokásos tájdefiníciók összehasonlítására. Ellenkezőleg! Sokkal szélesebb értelemben tárta fel a táj, a Landschaft, a landscape és a paysage társadalmi, politikai, művészeti és nem utolsósorban kertalakulás-történeti jelentéseit, illetve jelentésváltozásait. Munkája betekintést ad az angol, a francia, a német és a magyar nyelvterületeken a táj egymástól igen eltérő felfogásaiba, valamint az egyes országokban a tájfogalom jelentésváltozásának alakulásába. A könyv esszenciáját kétségtelenül a zárófejezet, a táj nyelvi és kultúrtörténeti vizsgálatának összehasonlítása jelenti. A különböző korszakok tájfelfogásainak képszerűséghez, tárgyszerűséghez, városiassághoz, vidékiességhez, valamint a haza, a származás és a vidéki élet gondolataihoz való kötődése szerinti értékelése gondolatébresztő és további kutatásokra ösztönözhet. Összességében az európai tájértelmezések összehasonlító vizsgálatát bemutató Táj és tájértelmezés című könyv olyan hiánypótló munka a tájépítészeti alapkutatások területén, mely megújítja, de egyben tovább is viszi a hazai tájkutatás tradícióit.

Drexler Dóra amit a bevezetésben írt, teljesítette. Sőt, egyértelműen túlteljesítette. A fogalomértelmezéseket, fogalomértékeléseket magas szintű igényességgel és szívvel-lélekkel végezte. Kutatási eredményei ezért válhattak nemcsak közérthetővé, hanem kimondottan olvasmányossá. Jó szívvel ajánlom a könyvet minden tájjal foglalkozó hallgató, kutató, oktató és gyakorló szakember számára. Továbbá mindazoknak, akik árnyaltabb képet szeretnének kapni a természetről, a társadalomról, valamint az ember ezekben játszott szerepéről alkotott európai elképzelések történetéről.

Csemez Attila

1. Bevezetés

Mi a táj? Erre a kérdésre igen eltérő válaszokat adhatunk, amint azt a köznapi és a szaknyelvi (pl. földrajzi, tájökológiai vagy tájépítészeti) tájdefiníciók sokasága is mutatja. A táj, mint azt sok kutató meg is jegyezte, éppen szerteágazó jelentése miatt érdekes és ígéretes kutatási téma (vö. Anschuetz et al. 2001; Daniels 1989; Gosden–Head 1994; Hirsch 1995; Lowenthal 1961; Meinig 1976; Olwig 2003).

A tájfogalom jelentésével, kialakulásával, változó tartalmával és ellentmondásosságával mindeddig elsősorban a filozófia (pl. Backhaus 2008; Piepmeier 1980; Ritter 1963; Seel 1996; Simmel 1903), valamint az elméleti földrajztudomány kutatói (pl. Cosgrove 1984; Daniels 1989; Eisel 1982; Hard 1970; Olwig 2002; Werlen 1995) foglalkoztak mélyrehatóan. Az ő munkájukon túl főleg a tágabb értelemben vett antropológia területén találunk néhány, a tájértelmezés kérdéséhez kapcsolódó kutatást.[1]

A kulturális jelenségek – mint amilyen például a táj is – árnyalt vizsgálatához Charlton (1984, 208–209) az összehasonlító kulturális tanulmánynak nevezett módszert javasolta: „Ha valaha is jobban meg akarjuk ismerni a kulturális változások hátterében álló okokat, ígéretes kiindulási pont lehet a gyakorlat, melyet ’összehasonlító kulturális tanulmányoknak’ nevezhetnénk – olyan tanulmányoknak tehát, amelyek a hasonló kulturális jelenségek kialakulását összevetik az egyes országok között, figyelembe véve azok különböző társadalmi, gazdasági, vallási, szellemi és egyéb környezetét.” Hirsch (1995, 5–6) – anélkül, hogy Charltonra hivtakozott volna – szintén szükségesnek találta egy „kultúrákat átívelő összehasonlító tájkutatás kereteinek” kidolgozását (lásd 3.2. fejezet). A hétköznapi tájértelmezések kulturális változatosságának összehasonlító vizsgálata azonban – e felhívások ellenére – mindeddig háttérbe szorult (Swaffield 2006, 27).

A kevés, kifejezetten a tájértelmezések kultúrtörténeti összehasonlítására vállalkozó munka között említhetjük Cosgrove (1984; 1993), Olwig (1996, 2002) és Schama (1996) műveit. Ezek elsősorban a reneszánsz Itália és a modern angolszász, illetve német kultúrák tájértelmezéseivel foglalkoznak. Az Egyesült Államok és Európa tájfelfogásai közti különbségeket – a fent említett szerzőkön kívül – például Höfer (2001; 2007) is vizsgálja. Vannak olyan szerzők is, akik ugyan nem a tájeszmék kulturális összehasonlításával foglalkoznak, de hangsúlyt fektetnek arra, hogy egy adott kultúra tájfelfogásáról szóljanak. Ilyen például Gersdorf (2004; 2004a) és Jackson (1976), illetve Jackson és Horowitz (1997) az amerikai tájfelfogás vonatkozásában, Kirchhoff (2005), aki Herderről, és így a német ellenfelvilágosodás tájértelmezéséről ír, vagy Lehmann (2003), aki a mai német tájértelmezést vizsgálja.

A jelen munka célja, hogy egy mindeddig hiányzó európai összehasonlítás segítségével rávilágítson a köznapi tájfelfogások közti különbségek kulturális okaira. A cél más szóval nem egyéb, mint az egyes európai tájértelmezések összehasonlító vizsgálatának elvégzése és a tájértelmezések közti különbségek okainak feltárása, a kultúrtörténeti háttérből kiindulva. A téma behatárolása végett négy tájértelmezést választottunk ki a kutatáshoz: a franciát, az angolt, a németet és a magyart. A választás nem reprezentatív, hanem – a szükséges nyelvismereten túl – azon a feltételezésen alapul, hogy az angol, francia, német és magyar tájértelmezések – az országok[2] közti jelentős kultúrtörténeti különbségek miatt – igen sajátosak és egymástól eltérőek. Előzetes munkák, melyeket Franciaországra, Németországra és Magyarországra vonatkozóan végeztem, alátámasztják ezt a feltételezést (Drexler 2002; 2004; 2006).

Egy egyszerű nyelvi elemzés megmutatja, ahogy azt a következő fejezetben látni fogjuk, hogy az angol landscape, a francia paysage, a német Landschaft és a magyar táj szavak különböző elképzeléseket tükröznek a bennünk és a körülöttünk lévő világról. A nyelvi elemzés tehát, mint egyfajta indikátor, utal a vizsgált tájértelmezések közötti feltételezett különbségek meglétére. A különbségek okait azonban nem lehet csupán a nyelvi elemzés útján feltárni. Ehhez egy kultúrtörténeti vizsgálatra van szükség, amelynek elméleti alapjait a 3. fejezetben vázoljuk. Az elméleti háttér segítségével a 4. fejezetben közelebbről is megvizsgáljuk a tájfelfogások közös és eltérő vonásait, különös tekintettel azok kulturális mozgatórugóira. A kultúrtörténeti vizsgálat forrása elsősorban az idevonatkozó szakirodalom, amit jelentős korabeli szerzők műveivel egészítettünk ki. Az 5. fejezetben a munka végeredménye található, amely a nyelvi elemzés és a kultúrtörténeti vizsgálat eredményeinek összehasonlításából adódik. Ebben a fejezetben javaslatot teszünk további kutatásokra is, melyek tovább segíthetik a tájfelfogások kulturális különbségeinek megértését.

A jelen munka közel sem képes az európai tájértelmezések teljes arzenáljának a bemutatására. Ebből adódóan csak egy bevezetés, amely keretet próbál teremteni a tájfelfogásokkal foglalkozó jövendő kutatások számára. Célja ugyanakkor az is, hogy megtegye az első lépéseket a tájfelfogások közti különbségek jobb megértése felé, így lehetővé téve, hogy ezeket a tájjal foglalkozó szakemberek egyáltalán figyelembe vehessék.

A táj szépségének, meghittségének és az általa nyújtott szabadságélménynek a megőrzése, illetve megteremtése egy hosszú távú, talán utópisztikus vízió, melyre azonban az európai tájpolitikának (vö. Landscape Convention 2000) törekednie kell (Bruns 2006, 14 skk.). Az angol, francia, német és magyar tájfelfogások alább bemutatott különbségei és hasonlóságai, valamint az ezek okairól nyert ismeretek talán hozzájárulhatnak az emberek, és köztük saját magunk, tájhoz fűződő kapcsolatának jobb megértéséhez és ezáltal a mindennapi (néha nemzetközi) kutatási és tervezési feladatok sikeres megoldásához.

2. A táj mai jelentéseinek nyelvi elemzése

Landscape, paysage, Landschaft, táj[3] – ezek különleges szavak. Számos jelentésük van és különféleképpen használjuk őket. A következőkben megvizsgáljuk az angol, francia, német és magyar táj szavak[4] szemantikai[5] tartalmát, hogy a nyelvek segítségével bemutathassuk a négy ország tájfelfogásait. Azért választottuk a nyelvi vizsgálatot a tájfogalom nem univerzális jellegének a bizonyítására, illetve a tájfogalmak jelentéskülönbségeinek felderítésére, mert feltételezzük, hogy a nyelv egyfajta indikátora a világról, illetve ebben az esetben a tájról[6] való gondolkodásunknak. Mielőtt rátérnénk a tulajdonképpeni nyelvi elemzésre, érdemes ezt a feltételezést közelebbről megvizsgálnunk.

2.1. A nyelv és a gondolkodás kapcsolata

A következőkben a nyelvtudomány néhány egymástól eltérő megközelítését mutatjuk be a nyelv és a gondolkodás összefüggéséről.[7] Ezáltal felsorakoztatunk pár érvet a nyelvi elemzés, mint indikátor, és a kultúrtörténeti vizsgálat, mint okfeltáró eszköz használata mellett.

A 18. századi felvilágosult francia gondolkodók eszméire alapozva Wilhelm von Humboldt továbbfejlesztette azt az elméletet, miszerint a gondolkodás és a nyelv egységet alkot,[8] és feltételezte, hogy minden nyelvben tükröződik az adott nemzet sajátos „világnézete” (lásd Humboldt 1836; Gumperz 1996, 4). A 20. század első felében ezt a hipotézist vette át és gondolta tovább Edward Sapir (antropológus és nyelvész) és Benjamin Lee Whorf (nyelvész). A nyelv, a gondolkodás és a kultúra kölcsönhatásáról szóló, nyelvi relativitáselvként ismert és sokat vitatott elmélet az ő nevükhöz fűződik (Sapir– Whorf-hipotézis, lásd Hill–Mannheim 1992, 383 skk.).

A nyelvi relativitáselmélet alapvetése, hogy „a különböző nyelvek szemantikai szerkezete akár alapvetően összehasonlíthatatlan is lehet, mely következményekkel bírhat az adott nyelveket beszélők gondolkodásmódjára és tetteire. E nézet szerint a nyelv, a gondolkodás és a kultúra szorosan összekapcsolódik, úgyhogy akár azt is állíthatnánk, hogy minden nyelvhez külön világnézet tartozik” (Gumperz–Levinson 1996, 2). A nyelvi relativitáselméletnek megfelelően a nyelv az emberek kifejezőeszköze, melyet azonban nemcsak eszköznek kell tekintenünk, hanem konstitutív tényezőnek is. A nyelv ugyanis nemcsak arra szolgál, hogy a már létezőt kifejezzük, hanem jelentős szerepet játszik az ismeretek létrejöttében és így a valóság kialakításában. A nyelvvel dolgokat alkotunk (Sapir 1929, 69; Whorf 1940, 213–214).

A nyelv gondolkodásra gyakorolt hatásának szélsőséges felfogását képviselte Whorf, aki – a Sapir–Whorf-elméletre támaszkodva – azt állította, hogy az anyanyelvünk eleve meghatározza a gondolataink alakulását.[9] Eszerint a „nyelvi determinizmusként” ismert elmélet szerint a jelentéskülönbségek, melyeket a táj szó és fordításai között a nyelvi vizsgálat hivatott felderíteni, elsődlegesen az egyes nyelvek különbözőségéből, és nem az adott országok társadalmi és kulturális folyamatai közötti eltérésekből adódnak, mivel a társadalom és a kultúra elsősorban a nyelv függvénye. A nyelvi determinizmus elmélete a tájra vonatkoztatva tehát azt jelenti, hogy a tájnak, mint szociokulturális jelenségnek a jelentését jóllehet például bizonyos világnézetek vagy politikai ideológiák meghatározzák, de ezek a világnézetek, ideológiák stb. maguk is elsősorban a nyelvtől függenek. Ez a felfogás ellentmond a feltevésnek, hogy a nyelv a szociokulturális események indikátora, és azt állítja, hogy azok oka.

A nyelvi determinizmus elméletét később több szerző is megpróbálta felülvizsgálni és cáfolni,[10] és ma már senki nem állítja, hogy nyelv és gondolkodás között determinisztikus összefüggés lenne. Valamilyen összefüggés azonban kétségtelenül létezik közöttük, de hogy milyen, az nem teljesen tisztázott. Ami bizonyos, hogy az összefüggés kölcsönös. Ennek a kölcsönösségnek a magyarázatára nyújt lehetőséget Győri (2000) elmélete.

A gondolkodás és a nyelv közötti összefüggés elemzése során Győri a nyelv funkciójából indul ki. Úgy tartja, a nyelv segít a fizikai, társadalmi, kulturális stb. környezetünk megértésében. Győri szerint (uo. 73 skk.) egy nyelv – az evolúcióelmélettel összhangban – azért fejlődik úgy, ahogy fejlődik, mert folyamatosan alkalmazkodik a változó (fizikai, társadalmi, kulturális) környezethez, melyben használjuk, hogy így ezeket a környezeti adottságokat a lehető legjobban modellezze számunkra.[11] A nyelvet, mely az alkalmazkodás eredményét hordozza, továbbadjuk. Ebben az értelemben a nyelv „előre gyártott” információkkal szolgál számunkra a tágabb értelemben vett környezetről, melyben élünk. A nyelvben rejlő, generációk által összegyűjtött tudást nem kell újra és újra, saját tapasztalataink útján megszereznünk, hanem „kulturális öröklődés”[12] útján teszünk rá szert, azaz a nyelv elsajátításával, ami az információszerzésnek egy nagyon gazdaságos módja (uo. 76).

A nyelv tehát elkerülhetetlenül hatással van a gondolkodásra, mert „előre gyártott” információkat biztosít a dolgok megértéséhez. Ezek az információk a korábbi környezetekhez való alkalmazkodásból származnak, de azt szolgálják, hogy a jelenlegi környezethez a lehető legjobban alkalmazkodjunk. Vagyis, az „előre gyártott” információk minden bizonnyal az életünket nagymértékben meghatározó társadalmi és kulturális körülményeken alapulnak. A nyelv e gondolatmenet szerint tehát elsődleges, és befolyásolja, ha nem is determinálja, aktuális gondolkodásunkat és cselekedeteinket. Ugyanakkor másodlagos is – hiszen korábbi társadalmi és kulturális események alakították, melyek során az élet „működéséhez” kellett hozzájáruljon. A nyelv és a nyelvi jelentéstartalmak változása a társadalmi és kulturális környezetet és annak változásait tükrözik. Ezért alkalmas a nyelv alapvetően arra, hogy a táj, mint szociokulturális jelenség, jelentéseltéréseinek indikátora legyen.[13]

A továbbiakban, Győri elmélete alapján, úgy tekintünk a nyelvre, mint a kultúrtörténeti fejlődések eredményeinek hordozójára, a kultúrtörténeti elemzést pedig eszközként használjuk a különböző tájértelmezések magyarázatához.

2.2. A nyelvi elemzés módszerei

Feltételeztük, hogy a táj, valamint legáltalánosabb fordításai, a landscape, a paysage és a Landschaft, eltérő, illetve nem minden tekintetben azonos jelentéssel bírnak. A következőkben ezért szemantikai vizsgálatnak vetjük alá ezeket a szavakat, és megvizsgáljuk a rokon értelmű szavaikkal való összefüggéseiket. Végül az ily módon leírt szótartalmakat egymással is összehasonlítjuk.[14]

A nyelvi elemzés alapját két módszertani megközelítés képezi, mégpedig Trier (1931) szemantikai mezőkről szóló elmélete és Wandruszka (1969) „nyelvi összehasonlítása” (lásd 1. ábra). A szemantikaimező-elmélet mára már klasszikus módja a szótartalmak meghatározásának. Trier (1931, 1) eredeti elképzelése szerint a közelebbi vagy távolabbi jelentésszomszédságban álló szavak mozaikkockák módjára fednek le bizonyos jelentésterületeket, melyeket szemantikai mezőknek nevezhetünk. A szemantikai mezőket tehát az őket alkotó rokon értelmű szavak összekapcsolódásai határozzák meg. Ugyanakkor az egyes szavak a saját jelentésüket azáltal nyerik el, hogy elhatárolódnak a szemantikai mezejükön belüli többi szótól. Trier (uo. 2) szerint ezek a kapcsolatok, illetve elhatárolódások határozzák meg egy nyelvközösségen belül a jelentések közötti nyelvi elkülönüléseket és összefonódásokat.[15]

A szemantikai mező elmélete értelmében az angol landscape szó mellett megvizsgáljuk a rokon értelmű land, country, region és site szavak szemantikai tartalmát. A francia paysage szó mellett a pays, contrée, région, site és campagne szavakkal foglalkozunk. A német Landschaft mellett a Land és a Gegend, a magyar táj szó mellett pedig a tájék, környék és vidék szavak szemantikai elemzését végezzük el.[16]

Ahhoz, hogy a vizsgált nyelvek szemantikai szerkezeteit össze tudjuk hasonlítani egymással, kombináltuk a szemantikai mező elméletét Wandruszka (1969) interlingvális összehasonlító módszerével (ezt nyelvi összehasonlításnak, illetve fordítási összehasonlításnak is nevezik). A nyelvi összehasonlítás megmutatja, hogy a vizsgált nyelvek lexikailag egymásnak megfelelő kifejezései jelentésükben – melyet a szemantikaimező-elemzéssel felderítettünk – azonosak, vagy éppen különböznek egymástól. A nyelvi összehasonlítás tehát jól kiegészíti a szemantikaimező-elemzést a szavak és azok rokon értelmű szavai közvetlen összehasonlításával, és lehetővé teszi a nyelvek közti jelentéskülönbségek bemutatását (lásd 1. ábra).

A nyelvi vizsgálatot a táj szavak szakirodalomban található konnotációinak[17] áttekintésével egészítjük ki, mivel így közelebb juthatunk a beszélt nyelvhez, melynek közvetlen vizsgálatára jelen munka keretében csak korlátozottan nyílt lehetőség.

2.3. A táj a nyelvek tükrében

2.3.1. Landscape

A Longman Dictionary of Contemporary English (Gadsby–Rundell 1995) szerint a landscape szó első jelentése „vidéki terület, vagy földterület, melyet aszerint ítélünk meg, hogy mennyire vonzó ránézni”. A landscape tehát szorosan összefügg a vidékies terület esztétikai minősítésével. A Longman-szótár egyik példamondata jól rávilágít erre: „A New England-i landscape szépsége ősszel” (uo.). Ebből az is nyilvánvalóvá válik, hogy a „szépség” a landscape konnotációja. Van azonban egy második példamondat is ugyanehhez a szójelentéshez: „Sivár városi landscape” (uo.). Ez azt mutatja, hogy a landscape városi területekre is alkalmazható.[18] Az ilyen alkalmazása azonban legtöbbször a „szép és jó vidék” valamint a „csúnya és rossz város” közötti esztétikai és morális ellentét hangsúlyozása végett történik, ami miatt a városi landscape leginkább tönkretett landscape-ként jelenik meg, s így valójában nem egyértelmű, hogy rossz tulajdonságokkal rendelkező landscape-ről, vagy (már) nem is landscape-ről van szó.

A Dictionary.com (2008) landscape-definíciójából kitűnik, hogy az angol táj szó egy vidéki térség látványát jelenti, mely a szemlélő esztétikai élményéhez kötött. A landscape a „vidék elénk táruló látképének egyetlen szemszögből érzékelhető szelete vagy részlete, mely általában nagy kiterjedésű” (uo.).[19] A landscape tehát nem magára a szemlélt területre vonatkozik. Észlelése teljességgel szubjektív abban az értelemben, hogy esztétikai észlelés, mely a „tetszés”-hez vagy a „nemtetszés”-hez kötődik (Kant: Az ítélőerő kritikája szerint).[20] Olwig szavaival (1996, 630 – kiemelés – D. D.): a landscape nem más, mint „egy földterület megjelenése, ahogy mi érzékeljük azt”.[21]

Az imént említetteken kívül a landscape egy bizonyos látvány képszerű ábrázolását is jelenti (Gadsby–Rundell 1995), vagyis egy adott személy (pl. egy művész) által átélt élmény tárgyi kifejeződését (pl. festményt vagy fényképet), melyre rápillantva egy másik személy is részesülhet ebben az élményben, illetve saját maga számára értelmezheti azt. A landscape-nek ezt a második[22] jelentését alátámasztja a Dictionary.com (2008) is, amely azonban külön hangsúlyozza az ábrázolt kép „természetességét”.[23]

Harmadsorban a landscape kifejezetten a tájfestészet műfaját jelenti. „Landscape-ek festményeken vagy rajzokon való ábrázolása a művészetben” (Gadsby–Rundell 1995).[24] Ezenkívül van még egy igei jelentése is a szónak, mely szerint a landscape-ként megélt látványt nem kép vagy festmény formájában, hanem a valóságban kell megalkotni: „Tájképi kertek létrehozása, mint szakma” (Dictionary.com 2008). „Tájasítani” (to landscape) pedig annyit tesz, mint „javítani (egy földterület, országút stb.) megjelenésén fák, cserjék vagy fű telepítésével, vagy a földfelszín alakzatainak átalakításával” (uo.).[25]

1. táblázat. Az angol szavak szemantikai mezőinek áttekintése. A szürke cellák közötti vízszintes átfedések a jelentésmezők egybeesését jelzik.

A számozás a szótárakban megadott jelentésrangsorolást mutatja

No.

landscape

No.

land

No.

country

No.

region

No.

site

Jelentések

4

vidéki térség,

1

vidéki térség,

a város ellentéte

a város ellentéte

1

vizuális-esztétikai tulajdonságait tekintve falusias terület

2

adott „természetes“ látvány képszerű ábrázolása

3

műfaj

4

a tér adott természetes látvány szerinti megformálása

1

szárazföld

2

telek (birtok)

2

földterület, melyre építkeznek, vagy olyan hely, ahol sátorozni lehet

3

származási hely

2

(nemzet-)

(születési) állam

3

az állam lakói

1

körülbelüli területmegnevezés körülbelüli léptékben

3

kis kiterjedésű terület körülbelüli megnevezése

1

olyan hely, ahol valami érdekes, vagy figyelemreméltó történt

A land szó a landscape-nél sokkal több jelentést egyesít magában. Jelenti magát a földet, azaz a szárazföldet, szemben a tengerrel, illetve a vízfelülettel. Ugyanakkor egy adott földbirtokot is jelent, amely mezőgazdálkodásra vagy házépítésre alkalmas, vagy erre a célra használják. A land ebben az értelemben valaki tulajdona is lehet (pl. the company’s land). Míg a landscape gyakran csak a földfelszín látványát jelenti (és emiatt egy adott léptéket is hordoz), a land a földfelszín egy részére mint tárgyra vonatkozik, s a legkülönbözőbb léptékű lehet. A land a country tartalmaiból is magában foglal néhányat. Így az emberek származási helyének, vagy hovatartozásának megnevezésére is használható (pl. native land, vagy az irodalmi kifejezés: people of many lands) (Gadsby–Rundell 1995). Továbbá jelentheti a város ellentétét is. A land az a hely, ahol az emberek élelmiszertermelés céljából mezőgazdasági tevékenységet folytatnak, vagy egyszerűen ahol minden békés és nyugodt (ellentétben a hangos és rohanó várossal). A land konnotációi a custom (szokás), a tradition (hagyomány) és az identity (identitás) (Tuan 2002, XIII).

Megfordítva azt is mondhatjuk, hogy a country tartalmazza a land néhány elemét. A Longman-szótár (Gadsby–Rundell 1995) szerint a country második jelentése azonos a land várossal ellentétes jelentésével. A két szónak tehát egymást átfedő tartalmai vannak. Ez még látványosabb, ha a countryside szót használjuk, mely a country jelentésének leszűkítése, és kifejezetten a vidékies környezetre utal. Ezenkívül a country olyan területet is jelent, mely egy vezetés, kormány, király stb. irányítása alatt áll. A country tehát államot is jelent, és ez alatt nemzetállamot, illetve születési államot is, mindezen szavak hovatartozási aspektusával együtt. A country ráadásul egy állam összes lakosára is vonatkozik (pl. a country 80%-a elment szavazni) (uo.).[26] Melléknévvel a country értelme általánosabb. A farming country vagy a walking country vidékies környezetet jelent, mely bizonyos célokra, például éppen mezőgazdálkodásra és sétálásra alkalmas (uo.). A landscape-hez hasonlóan a country is előidéz bennünk néhány vizuális képzetet, de maga a szó csak minimális mértékben tartalmazza a vizuális-esztétikai aspektust. A country leginkább a mezőgazdasági használatra utal, a hazára és a származásra, valamint az emberek egy adott (nemzet-)államhoz való tartozására.

A region szó jelentése a countryénál vagy a landénél jóval semlegesebb és elvontabb. Egy körülbelüli terület megnevezésére, és ezáltal a tájékozódásra szolgál. A region egy viszonylag nagy terület egy countryn, vagy akár az egész világon belül,[27] konkrét határok nélkül. A landscape-hez képest a region sokkal nagyobb, és az ember nem képes egy pillantással belátni. A regiont (általános fogalomként[28]) legtöbbször valamilyen területi tulajdonsághoz kapcsolódva használják, mint például coastal region (tengerparti térség) vagy metropole region (metropol térség). Egy körülbelüli léptéken kívül azonban nincsen semmi megkötés arra vonatkozólag, mi is ez a meghatározó tulajdonság. Következőleg a region lehet vidéki és városi is, és – a countryval ellentétben – nem kapcsolódik az állam vagy a nemzet fogalmához.[29]

Site-nak az angolban az olyan helyet nevezik, ahol valamilyen érdekes vagy figyelemre méltó esemény történt (pl. archaeological site, régészeti lelőhely) (Gadsby–Rundell 1995). Ezenkívül építési területet is jelent, vagy a brit angolban olyan helyet, ahol sátorozni lehet (uo.). A site tehát egy körülbelüli helyszínmegnevezés, olyan, mint a region, csak kisebb területre vonatkozik. Az angol site szónak más a jelentése, mint az ugyanúgy íródó franciának. Míg a site a franciában a paysage szinonimája is lehet, addig az angol site-nak csak annyiban van köze a paysage-ra és a landscape-re jellemző esztétikai térérzékeléshez (lásd köv. fejezet), hogy a site of the battle-höz (csatatér) vagy a construction site-hoz (építési terület) bizonyos látványt kötünk. Angolul a site azonban csak magát a helyszínt jelenti.[30]

2.3.2. Paysage

A paysage szó nyelvi jelentése elsősorban „a földfelszín látványa” (Pitte 1983, 17). A Grand Robert de la Langue Française (Robert 1988) szerint a paysage mindenekelőtt egy szemlélt (természeti) részletet jelent. Szemlélő nélkül tehát nem létezhet paysage (Lenclud 1995, 4). A szó ugyanakkor a paysage-ként megélt természetrészlet képszerű vagy irodalmi ábrázolását is jelenti. A Trésor de la Langue Française – Leuprecht (1996, 39) és Weltman-Aron (2001, 111) szerint – szintén alátámasztja ezeket a jelentéseket.

A képszerűség a paysage legalapvetőbb konnotációja. A paysage a valóság képe, tehát semmiképpen sem valami tárgyi, kézzelfogható dolog. A képszerűség és az általa kiváltott érzelmek miatt a paysage a művészetekhez, és legfőképp a festészethez áll közel. A paysage- ként megélt terület pedig elsősorban a (kert-)művészethez, illetve a (park-)alkotáshoz kapcsolódik, mintsem a mezőgazdálkodáshoz vagy a vidéki életformához. A vidékiesség is a paysage egyik konnotációja, de leginkább a szépség, a tágasság és a változatosság (Tourneux 1995, 208) érzete kapcsolódik hozzá. Luginbühl (1989, 229) ezt a listát még a harmóniakereséssel egészíti ki.

2. táblázat. A francia szavak szemantikai mezőinek áttekintése. A szürke cellák közötti vízszintes átfedések a jelentésmezők egybeesését jelzik.

A számozás a szótárakban megadott jelentésrangsorolást mutatja

No.

paysage

No.

pays

No.

campagne

No.

contrée, région

No.

site

Jelentések

1

a földfelszín látványa

1

festői terület esztétikai szemlélete

2

a paysage-ként megélt (természet)-részlet képi vagy irodalmi ábrázolása

1

ismerős környék

2

születési hely

3

(hazai) állam

1

terres (föld) a településen kívül

2

a város ellentéte

3

vidéki lakóterület

4

falusias életmód

1

körülbelüli területmegnevezés körülbelüli léptékben

2

földterület, melyre építkeznek

3

tájvédelmi terület

A paysage szóval etimológiai rokonságban áll a pays. A pays-hez a hovatartozás érzései kapcsolódnak. Egyfajta ismerős környéket jelent. Azt a helyet, ahol valaki született, illetve ahova kötődik. A pays konnotációi az identitás és a haza. A pays ugyanakkor az egész (nemzet-)állam megnevezésére is használható, de csak akkor, ha a nemzetállamról a haza értelmében beszélünk, s azonosulni tudunk vele.

A campagne kifejezetten a településen kívüli földeket jelenti (a francia terres értelmében). A campagne szóval a nyílt, sík, megművelt földterület képét kötjük össze. A campagne azonban nem a képre, hanem magára a területre vonatkozik. A campagne ellentétben áll a ville-lel (város) – ahogy azt az angolban a land és country szavak esetében is láttuk. A campagne jelentése magába foglalja a vidéken élő embereket: a vidéki lakóterületeket is jelenti, és használják a falusias életmód értelmében is. A campagne jelentése azonban nem áll összefüggésben az állammal vagy a nemzettel.

A contrée és a région szavak közös vonása, hogy az általuk megnevezett terület nem feltétlenül rendelkezik különleges jelleggel vagy harmonikusnak érzett egységességgel. Azon kívül, hogy nagyságát tekintve valamelyest behatárolják az általuk megnevezett területet, ezek a fogalmak nem hordoznak sajátos tulajdonságokat. A contrée a mai franciában ritkán használatos, már elavult szónak számít.

A site a franciában, ahogy már említettük, a paysage szinonimája. A site egy esztétikus látványra vonatkozik, és különösen alkalmas egy festői terület megnevezésére. A site és a paysage közti rokon értelműség még jobban felhívja a figyelmet a paysage jelentésében meghatározó művészeti, esztétikai aspektusokra. A site ezenkívül – az ugyanígy íródó angol szóhoz hasonlóan – a célszerűség fogalmához is kötődik. Egy potenciális lakóterület is lehet site. A védett paysage-területek köz- és szaknyelvi megnevezése, mint site protégé egészen új megvilágításba helyezi a site és a paysage kapcsolatát. A site, ahogy Dubost (1991, 220) fogalmaz, a paysage védett változata (lásd Leuprecht 1996, 40).

2.3.3. Landschaft

A Das digitale Wörterbuch der deutschen Sprache des 20. Jh. (A 20. századi német nyelv digitális szótára) (2003)[31] a Landschaft szó két jelentését ismerteti. A Landschaft először is a „földfelszín olyan része, mely a domborzata, növényzete, betelepültsége által nyerte el különleges jellegét, s ez által különbözik más területektől”. Második jelentése szerint a Landschaft kép, azaz a fent leírt különleges jellegű földfelszínnek a (művészi) ábrázolása. A Duden-Bedeutungswörterbuch (Eickhoff 2002) összefoglalja a Landschaft konkrét-dologi területre utaló, és az ennek a területnek az esztétikai észlelésével, illetve ábrázolásával foglalkozó jelentéseit. Itt a Landschaft „a földfelszín, külső megjelenését (domborzatát, növényzetét, betelepültségét és hasonlókat) tekintve, meghatározott módon kialakult része”. A Landschaft szóban rejlő kétértelműség, miszerint egy adott területet, de ugyanakkor annak esztétikai érzékelését, illetve kifejezetten képi ábrázolását is jelenti, megnyilvánul a Brockhaus Enciklopédia definíciójában (1998) is: Itt a Landschaft jelentése „környék vagy területrész, melyet egységesnek érzünk, vagy annak értékelünk”.

3. táblázat. A német szavak szemantikai mezőinek áttekintése. A szürke cellák közötti vízszintes átfedések a jelentésmezők egybeesését jelzik.

A számozás a szótárakban megadott jelentésrangsorolást mutatja

No.

Landschaft

A Land és a Gegend jellegtelen részjelentései, melyek a Landschaftban nem találhatók meg

No.

Land

No.

Gegend

Jelentések

1

A földfelszín olyan része, melyet domborzata, növényzete vagy lakossága tesz különlegessé, és ezáltal más területektől különbözővé

1

szárazföld

2

lehatárolt terület vagy föld (tulajdon)

3

falusias terület, a város ellentéte

4

táj, környék

1

körülbelüli területmegnevezés körülbelüli léptékben

2

jellegzetes földfelszín (művészi) ábrázolása

5

körülhatárolt, önálló terület

A Landschaft területi jelentéséből következik, hogy bizonyos mérete és kiterjedése van (Oßwald 1977, 137). A Landschaft vidéki jellege sem kérdőjelezhető meg.[32] A „städtische Landschaft” vagy Stadtlandschaft (városi táj) kifejezéseket a Landschaft általános értelmét figyelembe véve ellentmondásosnak érezzük.[33]

A német Land szónak rengeteg jelentése van. Jelenti a földfelszínnek azt a részét, melyet nem borít víz. Ezt a jelentését a Festland szókapcsolattal is kifejezhetjük. Ezenkívül egy lehatárolt területet vagy földet is jelent. Ebben az értelemben a Land tulajdon is lehet, vagyis egy telek (pl. egy gazda földje). A Land harmadsorban azt a térséget is jelölheti, ahol földművelés, illetve mezőgazdálkodás folyik. Ez a jelentése nem kötődik konkrét térbeli határokhoz. Inkább az adott terület falusias-gazdálkodó jellegére épül. Ebben az értelemben a Land a város ellentéte is lehet (Brockhaus 1998). Példák az ilyen szóhasználatra a Sie wohnt auf dem Lande (vidéken/falun él), vagy a Ferien auf dem Lande (vidéki/falusi nyaralás) mondatok. A szótárak a Land negyedik jelentését a Gegenddel és a Landschafttal azonosítják. Ennek szemléltetésére a következő példa szolgál: „Sík, puszta, magas, termékeny, virágzó Landon vándorolt” (Das digitale Wörterbuch der deutschen Sprache des 20. Jh. 2003). A példamondat jól mutatja, hogy a terület jellegzetes tulajdonságain múlik, hogy (Gegend és Landschaft értelemben) Landnak nevezik-e. Az, hogy a Gegend és Landschaft értelmében vett Land szó esetében a terület jellegzetes tulajdonságai különösen fontosak, arra utal, hogy a Land és a Landschaft között szorosabb kapcsolat áll fenn, mint a Land és a Gegend között. A kifejezések etimológiája is alátámasztja ezt, hiszen a Landschaft a Land szóból ered (Drosdowski 1989, lásd még: Olwig 1996, 633).[34]

Hard (1970) nyelvi elemzése kimutatta, hogy a Gegend szó a Landschaft „kváziszinonimája” (Leuprecht 1996, 47). Ezt a digitális szótár (2003) is alátámasztja, amely szerint a két szó jelentései között átfedés van. Hard azonban megállapítja, hogy míg a Landschaft esetében konkrét jelentésbeli összefüggéseket találunk olyan fogalmakkal, mint a szépség, a harmónia, a természet, a falusias idill stb., a Gegendre nem jellemzőek az ilyen jelentéskapcsolatok.[35] Így a Gegend jelentése sokkal jellegtelenebbnek és érzelmektől mentesebbnek tűnik, mint a Landschafté. A Gegend a tájékozódást szolgálja, és utalhat arra is, hogy ki honnan származik, de mindenekelőtt földrajzi, és nem esztétikai és emocionális értelemben.

A Land ötödik jelentése „körülhatárolt, önálló terület” (uo.). Ebben az értelemben a Land állami terület, illetve maga a (nemzet-)állam (Eickhoff 2002). A Land tehát azt a területet jelöli, ahol megadott uralmi vagy közigazgatási rendszer van érvényben. A Land kiterjedése ebben az értelmében az érvényben lévő közigazgatási rendszer hatáskörének megfelelően többféle lehet (pl. vonatkozhat egész Németországra, de akár külön az egyes szövetségi államokra is).

2.3.4. Táj

Az Új magyar lexikon (Ákos 1962) szerint a táj a földfelszínnek több szempontból egységes, a környező területektől különböző része. A táj egységességét vagy térbeli összefüggőségét biztosító tényezők a lexikon szerint részben természetiek (domborzat, éghajlat, növényzet stb.), részben társadalmiak (település, földművelés stb.) (uo.). Ezt a definíciót a Magyar értelmező kéziszótár (Juhász et al. 1972) megerősíti, ugyanakkor hangsúlyozza a táj, mint konkrét földszelvény, behatárolt méretét. A Magyar értelmező kéziszótár ezenkívül megkülönböztet még egy további, az első, tárgyi jelentéssel egyenrangú tartalmat, nevezetesen a természetes megjelenést.[36] A táj ebben az értelemben a körülöttünk elterülő látható természet (pl. téli táj).

A Magyar értelmező kéziszótár a táj második jelentésénél a szót a környék és tájék szavakkal azonosítja. A környék és a tájék szavunk egyaránt egy kicsi, helyileg nem pontosan meghatározott területet jelent, mely se nem jellegzetes, se nem egységes. Általában a tájékozódást segítendő használjuk e szavainkat, vagyis alkalmasak a körülbelüli helymeghatározásra. A táj tehát a környék és tájék szavak értelmében a hozzávetőleges térbeli orientációt szolgálja, és a megnevezett helyhez sokkal kevesebb jellegzetes tulajdonságot kapcsol, mint az első jelentésében (lásd Albert 1998, 9; 11. lábjegyzet). Példák a táj ilyen „jellegtelen” jelentésére: a világ minden táján vagy a tájára se megy (Juhász et al. 1972).

Másfelől, a táj, a második, térbeli orientáltságot segítő jelentésében, a „ház” szóval párosítva – úgymint háza tája – valaki otthonát, vagy az otthoni környéket is jelentheti.[37] A táj egy másik szókapcsolata, a tájjellegű, pedig mint tudjuk, azt jelenti, hogy bizonyos dolgok, mint például a bor, az étel, vagy akár a növények és az épületek, annak a helynek a jellegét hordozzák magukon, ahonnan származnak, illetve ahol találhatóak.[38] A táj „haza” és „hagyomány” konnotációi jól érzékelhetők ezeken a példákon keresztül.

4. táblázat. A magyar szavak szemantikai mezőinek áttekintése. A szürke cellák közötti vízszintes átfedések a jelentésmezők egybeesését jelzik.

A számozás a szótárakban megadott jelentésrangsorolást mutatja

No.

táj

No.

környék, tájék

No.

vidék

Jelentések

1

valamilyen földrajzi szempontból egységes terület

1. a

természetes és/vagy társadalmi tényezők miatt összefüggő, lehatárolt területrész

1. b

körülöttünk elterülő látható természet

2

környék, tájék

1

körülbelüli területmegnevezés körülbelüli léptékben

2

valaminek a közelében fekvő rurális jellegű terület

3

minden Budapesten kívül eső terület

4

a rurális térségben élő emberek és életmódjuk, melyet elsősorban a mezőgazdasági tevékenység határoz meg

A vidék szó a nem városias térséget jelenti. A Magyar értelmező kéziszótár szerint a vidék első jelentése egy valamilyen földrajzi szempont szerint egységes terület (pl. sík, dombos, gabonában gazdag vagy bortermő vidék) (Juhász et al. 1972). A szó második jelentése egy valaminek a közelében fekvő terület. Itt a vidék szót a Magyar értelmező kéziszótár a környék szóval azonosítja. Győr vidéke például Győr városának nem urbánus környezetét jelenti. Ebben a jelentésében a vidék, az első jelentéséhez képest, sokkal kisebb területre vonatkozik. Harmadik használatában a vidék minden, a fővároson kívül eső területre utal. Ez a jelentése Magyarországra nézve specifikus, és abból ered, hogy Budapest (kb. 1 700 000 lakos) és az ország többi nagyvárosa (100 000 fő fölötti lakosú város) között az urbanizáció foka szokatlan mértékben eltér. Következésképpen a fővároson kívül hajlamosak vagyunk mindent vidékinek nevezni.[39] A vidék negyedik jelentése a nem városias térségben élő emberekre, és az ő, elsősorban a mezőgazdasági tevékenység által meghatározott életmódjukra vonatkozik.[40] A vidék szót ezzel összefüggésben arra is használhatjuk, hogy valakinek a gyökereiről, vagy a hovatartozásáról beszéljünk. Mondhatjuk pl., hogy: Erről a vidékről származom.

Megállapíthatjuk, hogy a vidék szó jelentései nagymértékben hasonlítanak a tájéhoz. Fontos különbség azonban, hogy míg a vidék elsősorban a nem városi életformához, a mezőgazdasághoz kapcsolódik, addig a táj a természetességgel függ jobban össze (lásd kultivált természet[41]). Míg tehát a vidék leginkább az emberekre és (mezőgazdasági) tevékenységükre vonatkozik, a táj elsősorban egy emberek által lakott és megművelt terület természetességére utal. A táj jelentése szerint – és ezt az aspektust a vidék nem hordozza – az emberek is a természet rendjébe (a természeti adottságokhoz) illeszkedő lényeknek tekintendők.

2.4. Nyelvi összehasonlítás

Ebben a fejezetben a landscape, paysage, Landschaft és táj szavak, valamint rokon értelmű szavaik szemantikai mezőit vetjük össze egymással, hogy ezáltal feltárjuk a szavak között lévő szemantikai különbségeket. Az angol, a francia és a német kifejezések nyelvi összehasonlítása során Oßwald (1977) és Leuprecht (1996) eredményeire támaszkodunk. Ezeket egészítjük ki a magyar nyelvre vonatkozó részekkel. Az eredmények áttekinthető bemutatása végett az 5. táblázatban (Mellékletben) összefoglaltuk a vizsgált szavak jelentései közti összes kapcsolódást. Továbbá megállapítottuk az összefüggések jellegét is, és témák szerint csoportosítottuk azokat. A jelentésbeli összefüggéseknek így (i) a képszerűséghez vagy a tárgyszerűséghez, (ii) a vidékies vagy a városias jelleghez, valamint (iii) a haza, az eredet és az életmód témaköréhez kötődő csoportjai jöttek létre. A következőkben a szavak jelentéseinek egyezéseit és eltéréseit e csoportosítás segítségével tárgyaljuk.

2.4.1. Képszerűség és tárgyszerűség határán

A különböző nyelvek táj szavainak jelentései abban megegyeznek, hogy mindig a tér egy szemlélt részletére vonatkoznak, és a szemlélő nélkül nem létezhetnek. Landscape, paysage, Landschaft és táj alapvetően szubjektívek, vagyis a jelentésük csak az szemlélő személy révén jöhet létre. A képszerűség tekintetében különösen erős az összefüggés a landscape, a paysage és a site (francia) „egy festői terület esztétikus látványa” (1) jelentése, illetve a táj „körülöttünk elterülő látható természet” (1. b) jelentése között (lásd 6. táblázat). A Landschaft és a táj szavaknak azonban, a landscape-től, a paysage-tól, illetve a site (francia) (1) jelentésétől eltérően, erős tárgyi jelentéstartalma is van, mellyel egy materiális objektumot jelölnek, méghozzá a földfelszín egy részét.

A landscape, a paysage és a site (francia) valami tipikus vagy jellegzetes kell, hogy legyen ahhoz, hogy mint kép(-kompozíció) egyáltalán létezhessen. A Landschaft és a táj esetében azonban azt várjuk, hogy maga a konkrét terület – és nem csak annak esztétikai észlelése – legyen különleges. A Landschaft „domborzatból, növényzetből, emberi használatból” adódó „különleges jellege” a földfelszín természeti és emberek által alkotott tulajdonságaira egyaránt vonatkozik (Das digitale Wörterbuch der deutschen Sprache des 20. Jh. 2003). A táj is feltételez egyfajta természeti és társadalmi tényezők által meghatározott térbeli összefüggést (Ákos 1962). A paysage és a landscape szavakkal szemben a Landschaft és a táj esetében nem a terület mindenkori megjelenési formái (mint például a landscape-nél a vidékies megjelenés), hanem (kultúr-)geográfiai tulajdonságai állnak a középpontban.

A landscape és a paysage konnotációi (szép, vidékies, képszerű, változatos stb.) a Landschaft és a táj szavak esetében is megtalálhatóak. A német és a magyar nyelvben azonban a Landschaft és a táj kifejezéseket gyakran pontosítanunk kell ahhoz, hogy kifejezetten a landscape és paysage szavakra jellemző, nem tárgyi jelentésrészeket nevezzük meg. A Landschaftsbild vagy a tájkép szavak használatával tudatosan kikerülhetjük a Landschaft, illetve a táj dologi-konkrét jelentését. Ezzel szemben a fordított megkülönböztetésre, vagyis ha azt akarjuk kifejezni, hogy a dologi-konkrétra és nem az esztétikaira gondolunk, a német, illetve a magyar nyelvben nincsen külön szó. Ez arra utal, hogy a Landschaft és a táj szavakban valamelyest a dologi-konkrét jelentés dominál.

6. táblázat. A képszerűséggel összefüggő szójelentések áttekintése. A sötétszürke szín a jelentések közti szoros, a világosszürke a laza összefüggést jelenti

landscape

paysage

pays

site (fr.)

Landschaft

Land

No.

1

2

1

2

1

1

1

4

paysage

1

esztétikum

–

–

–

–

–

–

–

2

műalkotás

–

–

–

–

–

–

site (fr.)

1

esztétikum

esztétikum

–

–

–

–

–

Landschaft

1

különleges karakter

a földfelszín része vs. látványa

különleges karakter

–

–

2

műalkotás

műalkotás

–

–

Land

4

különleges karakter

különleges karakter

különleges karakter

különleges karakter

a földfelszín jellegzetes része

–

táj

1. a

vidékiesség

a földfelszín része vs. látványa

különleges karakter

a földfelszín jellegzetes része

a földfelszín jellegzetes része

1. b

esztétikum

természeti vs. általános esztétikum

esztétika

természetesség

természetesség

vidék

1

vidékiesség

különleges karakter

különleges karakter

a földfelszín földrajzilag összefüggő része

a földfelszín földrajzilag összefüggő része

7. táblázat. A dologi-konkrét jelentésekhez kapcsolódó szótartalmak áttekintése. A sötétszürke szín a jelentések közti szoros, a világosszürke a laza összefüggést jelenti

land

region

site (ang.)

pays

campagne

contrée, région

site (fr.)

Landschaft

Land

Gegend

No.

1

2

1

2

3

1

1

1

3

1

4

1

site (ang.)

2

telek

-

-

-

-

-

-

-

-

-

3

területmegnevezés

-

-

-

-

-

-

-

-

-

contrée, région

1

területmegnevezés

területmegnevezés

-

-

-

-

-

site (fr.)

2

telek

építési telek

-

-

-

-

Landschaft

1

különleges (védelemre méltó) karakter

-

-

-

Land

1

szárazföld

a földfelszín része

-

-

2

telek

földterület, szántóföld

a földfelszín része

-

-

3

vidékiesség, a város ellentéte

-

-

4

különleges karakter

terület- megnevezés

a földfelszín jellegzetes része

-

-

Gegend

1

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

a földfelszín része

a földfelszín része

-

táj

1. a

különleges (védelemre méltó) karakter

a földfelszín jellegzetes része

a földfelszín jellegzetes része

1. b

természetesség

természetesség

2

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

tájék, környék

1

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

vidék

1

különleges karakter

a földfelszín földrajzilag összefüggő része

a földfelszín földrajzilag összefüggő része

2

területmegnevezés

területmegnevezés

területmegnevezés

A land, a region, a site (angol) és a pays szavak, valamint a campagne (1) jelentése, a contrée, a région és a site (francia) (2) és (3) jelentése, továbbá a Land, Gegend, tájék, környék és vidék szavak jelentései mind egy adott dologi-tárgyi területre utalnak, s nem (csak) annak esztétikai észlelésére (lásd 7. táblázat).[42] E szavak közül a Land, a pays, a site (francia) és a vidék hasonlít a Landschaftra és a tájra abban, hogy mindegyikük a megnevezett földfelszín valamely különleges tulajdonságához kötődik. Míg azonban a site (francia) (3) jelentésében a védelmet érdemlő esztétikai jellegről, és a vidék esetében egy terület egységesnek ítélt földrajzi tulajdonságairól van szó, a Land szóban a jelölt terület különleges tulajdonsága másban, annak egyediségében (Eigenart) rejlik (ehhez lásd a 4.4.8. fejezetet). A pays jelentése azáltal függ össze a megnevezett terület különleges jellegével, hogy elsősorban egy ismerős, otthoni, illetve hazai környéket jelöl. A pays szóval megnevezett területnek tehát az otthon jellegét kell magára öltenie. Ez az összefüggés azonban közvetettnek tekinthető, ahogy azt az áttekintő táblázatban a halványabb szín is mutatja. Oßwald (1977, 79–80) a Land (2) és a campagne (1) jelentése között fedezett fel még egy összefüggést, melynek lényege, hogy a campagne-nak a németben mára már elavult Landstrich és Gefilde (földterületrész) szavaknak megfelelő értelmét ma leginkább a Land fejezi ki.

A contrée és a région, a region (angol), a Gegend, a környék és a tájék jelentése nagyjából megegyezik. Közös bennük, hogy nem feltételezik, hogy az általuk megnevezett terület valamilyen szempontból különleges jelleggel bírjon. Mind a térbeli tájékozódást segítő fogalmak, melyek csak szóösszetételekben, illetve a német és a magyar nyelvben a tájszavak részjelentéseiként tesznek szert esztétikai-érzelmi jelentéstartalmakra.

2.4.2. Város és vidék között

A képszerűség tekintetében a paysage (1) jelentése (a földfelszín látványa) nagyon hasonlónak tűnik a landscape-éhez (vidéki terület vizuális-esztétikai minősége). Míg azonban a landscape mindenekelőtt egy vidéki terület látványát, illetve esztétikai tulajdonságait jelöli, a paysage szóban nincs megszorítás a megfigyelt térszegmens városi vagy vidéki jellegére vonatkozólag. Ez azt jelenti, hogy a paysage városi és vidéki térség esztétikai látásmódja is lehet.[43] Míg a Landschaft, vagy akár a landscape és a táj esetében általános, hogy miután elvesztik vidékies-falusias jellegüket és városiasodnak, illetve iparosodnak, már tönkrementnek tekintjük őket, addig a paysage esetében ez nem feltétlenül van így. A paysage-nál, a többi táj szóval ellentétben, minden esetben a szemlélt terület megjelenése áll a középpontban, és nem egyfajta (vidékies-falusias) életideál. Annak ellenére azonban, hogy a paysage a szemlélt terület falusi vagy városi jellegét illetően semleges, a nyelvhasználók mégis leginkább vidéki adottságokat társítanak hozzá.

8. táblázat. A vidékiességgel összefüggő szójelentések áttekintése. A sötétszürke szín a jelentések közti szoros, a világosszürke a laza összefüggést jelenti

landscape

land

country

campagne

Landschaft

Land

No.

1

4

1

3

1

2

3

4

1

3

4

land

4

vidékiesség, a város ellentéte

-

-

-

-

-

-

-

-

-

-

country

1

vidékiesség, a város ellentéte

vidékiesség, a város ellentéte

-

-

-

-

-

-

-

-

-

campagne

1

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

-

-

-

-

-

-

-

2

vidékiesség

a város ellentéte

a város ellentéte

-

-

-

-

-

-

3

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

-

-

-

-

-

4

lakosság, életmód

-

-

-

-

Landschaft

1

különleges karakter

vidékiesség, a város ellentéte

vidékiesség, a város ellentéte

vidékiesség

a város ellentéte

vidékiesség

életmód

-

-

-

Land

3

vidékiesség

vidékiesség, a város ellentéte

vidékiesség, a város ellentéte

vidékiesség

a város ellentéte

vidékiesség

életmód

vidékiesség, a város ellentéte

-

-

4

különleges karakter

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

a város ellentéte

vidékiesség

a földfelszín jellegzetes része

-

-

táj

1. a

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

életmód

a földfelszín jellegzetes része

vidékiesség

a földfelszín jellegzetes része

1. b

esztétikum

természetesség

természetesség

vidék

1

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

vidékiesség

a földfelszín földrajzilag összefüggő része

vidékiesség

a földfelszín földrajzilag összefüggő része

3

vidékiesség, a város ellentéte

vidékiesség, a város ellentéte

vidékiesség

a város ellentéte

vidékiesség

vidékiesség

4

lakosság, életmód

a város ellentéte

életmód

életmód

életmód

életmód

Az angol land és country(-side) egyes részjelentései átfedésben vannak a francia campagne, a német Land és a magyar táj bizonyos tartalmaival. Ami leginkább közös a szavakban, hogy egyes (rész-)jelentéseik (lásd 8. táblázat) vidékies színezetűek és a mezőgazdálkodó életmódra utalnak. A land, country, campagne, Land (német) és vidék szavakat értelmezhetjük a várossal ellentétesnek is. Ugyanakkor nem használhatjuk őket mindenre, ami a város fogalmán kívül esik. Csak a rurális, mezőgazdaság által dominált területekre érvényesek, de például a vadonra már nem.[44]

Oßwald (1977, 39) szerint a Landschaft szónak többek között egy olyan főbb jelentésaspektusa is van, amely a francia campagne-nak felel meg, s amely a településen kívüli földeket jelöli. Erre vonatkozóan kifogásolja Hard (1971) vizsgálatait, melyek arra engednek következtetni, hogy a Landschaft szónak csak két fontosabb jelentésvonatkozása van, az érzelmi-esztétikai és a történelmi-filológiai.[45] Leuprecht (1996, 50) összefoglalja Hard (1970) és Oßwald (1977) kutatásait, és a Landschaft három fontos jelentésaspektusát nevezi meg, az érzelmi-esztétikait (amely a landscape és a paysage szavaknak felel meg), a dologi-konkrétat, mely „szaknyelvi” is (region, région),[46] valamint a vidékiest, vagyis a településen kívüli földterület jelentésűt, mely a land, a country és a campagne szavaknak feleltethető meg (Leuprecht 1996, 50).

A Landschaft, mint ahogy a Land, a country, a táj és a vidék is, összefügg a campagne vidéki életmódot fedő jelentésével. A látszólagos közös jelentés ellenére azonban meg kell egymástól különböztetnünk ebben a tekintetben a francia, az angol, a német és a magyar szavakat. Az újlatin campagne szóban már egyáltalán nincsenek a civilizáció (tehát a rómaiak) előtti viszonyokra való kulturális utalások. A germán nyelvből származó Landschaft szó viszont egészen a 18. századig hordozta a feudalizmus előtti szabad parasztság és a „természetes” társadalom (önkormányzás nemesi földesurak helyett, germán jog a római jog helyett) konnotációit, ahogy ezt Olwig (1996, 632–633) a germán nyelveket beszélő dánok, frízek, szászok és angolszászok vonatkozásában leírja.[47]Az angol country szó, bár a francia nyelv nagy hatással volt az angolra, részben szintén megtartotta a fent vázolt feudalizmus előtti, germán (angolszász) jelentést.[48]

A finnugor táj szó és a vidék szavunk, melynek etimológiai gyökerei a homályba vesznek (Benkő et al. 1976), az előző szavaktól eltérő jelentésátalakuláson ment keresztül. A tájra és a vidékre is igaz azonban, akárcsak az angol és német szavakra, hogy a falusi életmódra vonatkozó jelentéseik aligha azonosak a francia vidéki életre használatos campagne szóéval.[49]

2.4.3. Haza, származás és vidéki élet

A land, pays, country, Land és vidék szavakhoz olyan asszociatív jelentések kötődnek, mint a származás, az identitás, a haza és a hagyomány (pl. (home-)land és (Heimat-)Land[50]). Ezek a konnotációk a landscape és a paysage esetében nem hangsúlyosak, a Landschaft[51] és a táj[52] szavakra azonban igencsak jellemzőek (lásd 9. táblázat): A vidékiesség, a haza és a hagyomány – ezek a Landschaft konnotációi is. A táj konnotációi közé pedig ezeken kívül még a kultúra és az identitás is hozzátartozik.

9. táblázat. A lakosság hazájával, származásával és életmódjával összefüggő szójelentések áttekintése. A sötétszürke szín a jelentések közti szoros, a világosszürke a laza összefüggést jelenti

land

country

pays

campagne

Landschaft

Land

No.

3

2

3

3

4

1

3

4

country

2

származási hely

-

-

-

-

-

-

-

pays

2

származási hely

származási hely

-

-

-

-

-

3

haza, (állam)

haza, (állam)

-

-

-

-

-

campagne

4

lakosság, életmód

-

-

-

-

Landschaft

1

életmód

-

-

-

Land

3

életmód

vidékiesség, a város ellentéte

-

-

4

életmód

a földfelszín jellegzetes része

-

-

5

állam

haza, (állam)

-

-

táj

1. a

életmód

a földfelszín jellegzetes része

vidékiesség

a földfelszín jellegzetes része

vidék

4

lakosság, életmód

életmód

életmód

életmód

életmód

A land, pays, country és Land szavak hazára, mint (nemzet-)államra vonatkozó jelentései azonban nem találhatók meg a vidék és a campagne szavakban, illetve az egyes táj szavakban sem.[53]

2.5. A nyelvi vizsgálat összefoglalása

A szemantikaimező-elmélet és a nyelvi összehasonlítás kombinációjával, továbbá a landscape, paysage, Landschaft és táj szavak valamint a rokon értelmű szavaik konnotációinak vizsgálatával kimutattuk a négy nyelv táj szavai közti jelentéskülönbségeket. Ezek a különbségek két egymással szoros összefüggésben lévő szinten mutatkoznak:

– A szavak szintjén a négy nyelv közti különbség a táj szavakhoz kapcsolódó eltérő szójelentésekben rejlik.

– A nyelvek szintjén pedig az eltérés a szemantikai mezők különböző felosztásában rejlik, vagyis abból adódik, hogy a táj szavak az adott nyelven belül más-más kapcsolatban állnak rokon értelmű szavaikkal.

A Landschaft szóról elmondható, hogy az angol és a francia nyelvben elsőként számon tartott fordításaihoz képest rendkívül gazdag jelentéstartalommal bír (Fechner 1986, 25). A Landschaft a tér esztétikai észlelésére vonatkozik, erősen kötődik azonban a természet fogalmához és a természetesség érzetéhez is, illetve a (hagyományos) kultúrához – a (modern) civilizációval szemben –, és, legalábbis az esetek többségében, valami dologi-konkrét és valami képszerű egységét jelenti. A Landschaft érzelemgazdag és szubjektív, ez az érzelmi telítettség és szubjektivitás azonban nem csak a (szorosabb értelemben vett) esztétikával függ össze, mint a landscape és a paysage esetében. A Landschaft érzelmi telítettsége egyúttal és elsősorban teleologikus ítéletekhez kötődik, hiszen a Landschaft „kiteljesedett életet”, vagyis egy harmonikus, hagyományőrző vidéki életet jelent, illetve ennek az életnek a szimbóluma. A „kiteljesedett élet” ilyen értelmezése feltételezi, hogy a társadalom harmóniában éljen az őt körülvevő természettel. A Landschaft ennek megfelelően szoros kapcsolatban áll a természetes környezet képzetével.[54] A landscape és a paysage művészi-alkotói jelentéstartalma, amely ezen szavak domináns individuális- esztétikai jellegéből ered, megtalálható a Landschaft mai német használatában is, de a jelentésére nézve nem meghatározó.

A táj szó a kétértelműsége miatt, vagyis hogy egyszerre jelent egy meghatározott nagyságú és különleges jellegű területet, valamint annak képi megjelenését, közelebb áll a Landschafthoz, mint a főleg esztétikai jelentésű landscape vagy paysage szavakhoz. A táj és a Landschaft hasonlóságát a tájhoz kapcsolódó természetesség érzése – amely a Landschaftnak is fontos jellemzője – tovább erősíti. A tájban is erősen jelen van a hovatartozás, az otthon és a haza gondolata, s ezért, ugyanúgy, mint a Landschaft, fontos szerepet játszik az emberek identitástudatában. A két szó jelentései között azonban akadnak különbségek is: a tájék és környék értelmében vett táj sokkal kevesebb jellegzetes tartalmat kapcsol az általa megnevezett helyhez, mint a Landschaft, vagy éppen a landscape vagy a paysage.

Elmondhatjuk, hogy míg az angol és a francia nyelvben a táj szavak szemantikai mezőiben a szójelentések viszonylag egyértelműen elkülönülnek egymástól, addig a Landschaft és a táj a saját szemantikai mezőjén belül gyűjtőszónak minősül (lásd a négy nyelv szemantikai mezőinek felosztását bemutató 1–4. táblázatban az átfedési felületeket). A Landschaft és a táj egyesíti az angol landscape és a francia paysage, és részben ezek rokon értelmű szavai jelentését is. A francia (paysage, pays, campagne) és az angol (landscape, land, country) szavak segítségével rávilágíthatunk a Landschaft és a táj különböző jelentéstartalmaira. Ezek:

– az esztétikai-művészi,

– a dologi-konkrét,

– a vidékies, a várossal szemben álló és

– az identitásformáló, hazához fűződő jelentésaspektusok.

A paysage és a landscape az esztétikai-művészi, a land és részben a campagne a dologi-konkrét, a land és a country(-side), valamint a campagne a vidékies, a várossal szemben álló, és a land, a country és a pays (a haza, mint (nemzet-)állam értelemben) az identitással és a hazával kapcsolatos aspektusait hordozzák a német és a magyar tájszavaknak. Ez megegyezik Oßwald (1977) és Hard (1970) Leuprecht (1996) által összefoglalt és kiegészített vizsgálati eredményeivel, valamint két vonatkozásban bővíti is azokat: Egyrészt a táj szó szemantikai mezejének vizsgálatával, másrészt a Landschaft és a táj szavak negyedik fontos jelentése, az identitásformáló, hazához fűződő jelentésaspektus felismerésével.

Egyértelmű, hogy a landscape és a paysage szavak a Landschaft és a táj jelentéseinek nem minden aspektusát tudják lefedni.[55] Az alapvető különbség egyfelől a landscape és a paysage másfelől a Landschaft és a táj között, hogy míg a Landschaftban és a tájban tárgyi és esztétikai jelentések egyaránt jelen vannak, addig az angol és a francia nyelvben ezek a jelentések viszonylag tisztán elkülönülő jelentésű szavakhoz kapcsolódnak. A szójelentések elkülönülése a landscape és paysage szavakban, illetve halmozása a Landschaft és a táj esetében összefügghet a szavak különböző keletkezési idejével, hiszen a német Landschaft és a magyar táj szavak már a középkor óta léteznek, míg a landscape és paysage csak a 16. század folyamán keletkeztek.

A paysage (első írásbeli említés 1549-ben, írja Martinet 1983, 62) a latin pagus szóból (eredetileg területmegnevezés a Római Birodalomban) keletkezett, azért, hogy elkülönítse a valóság észlelésének új, esztétikai módját. A paysage már kezdettől fogva egy adott tér látképét, egyszersmind annak festmény formájában való ábrázolását jelentette (Leuprecht 1996, 55). A landscape (első írásbeli említés 1598-ban) a landschap flamand szóból keletkezett (amely eredetileg egy „régió, földterület” megnevezése volt) (Pickett 2000), hogy egy konkrét művészeti alkotást, a tájfestményt megnevezzen. A landscape szót csak 34 évvel az első, festmény értelmében való említése után használták a természet szemlélt részletének megnevezésére („a view or vista of natural scenery”) (uo.). Ebből arra következtethetünk, hogy a környezet esztétikai szemléletét Angliában a festészet vezette be, és az esztétikai látásmód csak később függetlenedett a festészettől, és terjedt ki egy valóságos térrészlet tájként való észlelésére (uo.). Az angolszász landscipe szó (melynek értelme nagyjából a landschapéval volt azonos), jelentése district, region, tract of land, country, vagy land volt, a 16. századi angol nyelvben azonban már nem volt használatban (Olwig 1996, 645).

Valószínűsíthető tehát, hogy a landscape és a paysage jelentésének megfelelő újkori esztétikai valóságfelfogások Németországban és Magyarországon a már létező (még újkori előtti jelentéstartalommal bíró) Landschaft és táj szavakba épültek be, kiegészítő jelentésekként. A Landschaft és a táj újkor előtti, tárgyi, és újkori, (a landscape-nek és a paysage-nak megfelelő) konstruktivista-esztétikai vonatkozású jelentéseihez azonban a 18. és a 19. század során további jelentések társultak, melyek a társadalom és a konkrét természet szerves egységeire, az identitásra és a haza gondolatára vonatkoztak. Az angolban és a franciában ilyen folyamatról nem beszélhetünk.

Ha a Landschaft, illetve a táj nem olyan szavak lettek volna, melyekben a landscape és a paysage, de egyúttal a land, a country, a pays és a campagne jelentésaspektusai is megtalálhatók, akkor a későbbi (romantika és ellenfelvilágosodás korabeli) tájfelfogások nem rakódhattak volna rájuk. Utóbbiakra ugyanis éppen a régi és az új tájfelfogások összekapcsolása, és (a landscape és a paysage szavakból hiányzó) haza és hagyomány konnotációk a jellemzőek (lásd pl. Eisel 1982; Kirchhoff 2005; Siegmund 2007; Trepl 1997 és a 4.4.8. fejezetet).

A fenti rövid eszmefuttatás a tájfogalmak történeti fejlődéséről – mely már a későbbi fejezetek tartalmát vetíti előre – arra enged következtetni, hogy a Landschaft és a táj szavak jelentésegyesítő természete, valamint a landscape és a paysage szavak jelentéselkülönítése egy történeti folyamat eredményei, mely folyamat során jelentések épültek egymásra, illetve váltak szét egymástól. Evvel a folyamattal kapcsolatban a következő alapvető kérdések merülnek föl, melyekre a nyelvi elemzés szintjén nem lehet magyarázatot találni:

– Miért alakult ki önálló szóként a landscape és a paysage az angol és a francia nyelvben? Németországban és Magyarországon miért nem zajlott le ehhez hasonló folyamat?

– A landscape és a paysage jelentései miért terjedhettek el egész Európában?

– Miért tapadtak a Landschaft és a táj jelentéseihez a 18. és a 19. században olyan további jelentések, melyek a landscape és a paysage szavakat már nem érintették?

Annak okait, hogy a táj szavak között miért alakult ki jelentéskülönbség, ill., hogy a táj szavak jelentése miért fejlődött egymástól eltérően, nem lehet a nyelvi elemzés útján feltárni. Az imént feltett kérdésekre a válaszokat, feltevésem szerint, a vizsgált országok kultúrtörténeti fejlődésében kell keresnünk.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.