ÉDES HAZÁM

Kortárs közéleti versek

Összeállította
BÁRÁNY TIBOR

MAGVETŐ KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.

Budapest

© Magvető Könyvkiadó, 2012

ISBN 978-963-14-3034-9

eKönyv Magyarország Kft.

ekonyv.hu

MÁRTON LÁSZLÓ

Bowen monológja, sötétben

Hol szabadság van,

ott szabadság van

nemcsak az elpusztított tájban,

nemcsak a lelki félhomályban,

hol büntet s nem kitüntet

a csüggedő tekintet,

nemcsak a parttalan vitákban,

nemcsak a promiszkuitásban

nyilvánosság előtt s az ágyban,

a szállhatatlan szállodákban,

a jégveremben és az étteremben

és a vasúti menetrendben,

ott szabadság van

az orrban és a szájban,

az okozatban és az okban,

a felgyűlt szemétkupacokban,

mikre szabadon száll a döglégy,

ott a mulandóság: öröklét,

hol szabad a tárgyak esése,

mint az emelkedés esélye,

ott szabadság van

nemcsak a méltatlankodásban,

a társadalmi erjedésben,

a rémhírterjedésben,

a félelemben és a sérelemben,

ott minden szabad mindenkivel szemben:

hol szabadság van,

ott szabadság van

minden lerakódó mocsokban,

anyagokban s műanyagokban,

abban, ahogy a ködből

ezerféle zaj bömböl,

abban, hogy mi sem titkos:

tudható, ki mit dugdos;

hol szabadság van,

ott szabadság van

nemcsak a nagybetűs címekben,

a célzatos újságcikkekben,

és nemcsak abban, hogy a hátsó

gondolatok mögül kilátszó

leghátsók mögül egyik-másik

gondolatlanság is kilátszik:

hol szabadság van,

ott szabadság van

az áram- és a gázszolgáltatásban

és minden málladozó házban,

a szerződések betűjében,

az ígéretben és a szószegésben,

abban, ahogy felnő a gyermek,

akit szülei nem nevelnek;

hol szabadság van,

ott szabadság van

a részletekben s a totalitásban,

a bármiről hihető jóban,

apátiában és agresszióban,

az elzárt olajvezetékben,

a műholdakkal figyelt égben,

az értelmetlen mondatokban,

a szótövekben és ragokban,

a teljes bizonytalanságban,

a levegőnek mondott mérgesgázban;

szabadságot világít át a röntgen,

szabadság van a börtönökben,

hol szabad szabályok lakolnak,

kiknek a mánál szabadabb a holnap,

s ha megpróbálna bárki

a szabadsággal szembeszállni,

az a megtestesült szabadság,

melyért az életüket adták

oly sokan; és most szabadság van,

középszerû, fantáziátlan,

s mint a beton, olyan tömör lesz,

megízleled és megcsömörlesz,

de nem menekszel tőle mégse,

mert nincsen se hossza, se vége,

te is egy darab szabadság vagy,

s ha meghalsz, a szabadság rádfagy:

ő mondja meg, mi lettél,

hírtelenebb hírednél.

1992

MESSZI ORSZÁG

GERGELY ÁGNES

Messzi ország

Békés Pálnak és Csordás Gábornak

Futni, mint a szarvas, magasba rogyva –

elfutni. Nem megoldás, de időnyerés.

Aki időt nyer, nem nyer életet,

csak levegőt. Friss levegőt, gáttalan

érhálózatot. A szabadság olyannak

láttatja a múltat, mint a koronaékszer.

fenségesnek, szennyeződés alatt is

párás-csillogónak, egyszerinek.

Messzi ország, mennyország.

Ott fenyvesillatú a lég, akkor is, ha

már nincsenek fenyvesek. Csak szálloda-

névben. (Hotel Fenyves.) És a fenyők

közt a szarvasokat rég lelődözték,

és elkeresztelték. (Vadállomány.)

S a folyókból, a tavakból a halakat

(halállomány) felszínre puffasztották,

s az olajszagú vízpartokon nagy fegyvertény

a fűnyírás. Párás-csillogó ékszerország,

kőország, Európa kavicsméretű országa,

polgáraidat szarvasként magasba rogyasztod,

magaddal ütöd, kővel eteted. Homályos szemmel

visszasíró fiaidat pattogva, szaggatott

lélegzettel üdvözlöd, átöleled, mielőtt

egyszer megint fölfricskázod őket,

és porodba tapadó balekjaidat elseprűzöd,

mint megbarnult fenyőtűmaradékot.

Jaj, kőország, kobaltország, mit teszel

fiaiddal, mit teszel lányaiddal.

Csilloghatsz, elkékült kicsi ország,

fényed átoperálhatatlan, mint a könny,

a tenger, a tehetség: omlania kell,

másképp hiábavaló. Mozdulatlan kis ország,

sértettségbe kékült vad felségterület –

fölrogyni innét éppoly vigasztalan,

mint leszállni a porba.

Telepesnek volna jó lenni, még egyszer.

Honosnak. Őshonosnak. Olyannak, ki

természetes-vak mozdulattal jár

a fölperzselt, de perzseletlen múltú

hegyeken, hasadékon, sík vidéken.

Hármasfolyón Keletre, tavon Nyugatra néz,

ha lomha gályán indul el, ha hontalan

japáni holdra gondol, ha Bolzanótól Nápolyig,

New Yorkig fut, ha nem tud mást, csak

futni, mint a szarvas, magasba rogyva,

magába rogyva, porba rogyva,

felöklendve és átkozódva,

Kobaltország! Kőboltozat.

1991