NAGYKOMMENTÁR
a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvényhez

Kiadja a

CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft.

Budapest, 2007

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@complex.hu

www.complex.hu

Felelős vezető: a CompLex Kiadó Kft. igazgatója

Kiadásért felelős: Tóth Gábor

A kiadványok szerkesztésért felelős: dr. Csizner Ildikó

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: CompLex Kiadó Kft. DTP-csoport

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.
A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

NAGYKOMMENTÁR
a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvényhez

HETEDIK KIADÁS

Szerkesztő: Vékás Lajos
A szerkesztő munkatársa: Gárdos Péter

Szerkesztő-lektor: Dr. Gellért György

Szerzők:

Általános indokolás: Vékás Lajos,
Dr. Benedek Károly,
Dr. Besenyei Lajos,
Dr. Domé Györgyné,
Dr. Gellért György,
Dr. Harmathy Attila,
Dr. Kecskés László,
Dr. Kemenes Béla,
Dr. Petrik Ferenc,
Dr. Sárközy Tamás,
Dr. Sőth Lászlóné,
Dr. Szilágyi Dénes,
Dr. Vékás Lajos,
Dr. Zoltán Ödön.

A kézirat lezárva: 2007.

© Dr. Benedek Károly, Dr. Besenyei Lajos, Dr. Domé Györgyné, Dr. Gellért György, Dr. Harmathy Attila, Dr. Kecskés László, Dr. Kemenes Béla, Dr. Petrik Ferenc, Dr. Sárközy Tamás, Dr. Sőth Lászlóné, Dr. Szilágyi Dénes, Dr. Vékás Lajos, Dr. Zoltán Ödön., Budapest, 2007

© CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft., Budapest, 2007

A CompLex Kiadó Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

NAGYKOMMENTÁR
a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvényhez

ELŐSZÓ A 7 HETEDIK KIADÁSHOZ

Az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium honlapján – és a CompLex Jogtáron – megtalálható az új Polgári Törvénykönyv hat könyvének (Bevezető Rendelkezések, Személyek, Családjog, Dologi jog, Kötelmi jog, Öröklési jog) tervezete. A jelenleg 1362 paragrafust kitevő normaszöveg az utóbbi évtizedek egyik legjelentősebb, a polgári jogászok színe-javának szellemi tőkéjét megmozgató kodifikációs munkája.

Talán mégsem merész vállalkozás, hogy a Kiadó – immáron hetedik, átdolgozott kiadásban – megjelenteti az 1959. évi IV. törvény magyarázatát. Ennek egyik oka, hogy az érdeklődő hónapok óta hiába kereste a kötetet a Kiadó Weboldalán, legnagyobb bosszúságára csak a „sajnos, ez a kiadványunk nincs raktáron” felirattal találkozhatott. Ez az információ pedig nem igazított el a polgári jog szabályai között, nem szerepelhetett citátumként a peres eljárásokban. Bár az új Ptk. elfogadása és hatálybalépése belátható közelségbe került, a Kiadó feladata, hogy addig is segédeszközt nyújtson partnerei számára.

A megjelentetés másik oka, hogy a kommentár hatodik kiadásának 2004. május 1-jei lezárását követően néhány lényeges módosítás történt. Ezek egy része magát a Ptk.-t, a másik része pedig a kapcsolódó törvényeket érintette. Ennek mentén végeztük el a kommentár átdolgozását is. A kötet egészébe az 1959. évi IV. törvény 2007. január 31-én hatályos szövege került. A magyarázatok változatlanok maradtak azokban a fejezetekben, amelyeket nem érintett a jogszabályváltozás. Hatályosult a magyarázat az V–VI. fejezetben, valamint a XVII–XVIII. és a XXV. fejezetben.

A jogi személyekre vonatkozó Ptk.-szabályok ugyan csak kis mértékben változtak, de hatályba lépett a gazdasági társaságokról szóló 2006. évi IV. törvény és a szövetkezetekről szóló 2006. évi X. törvény. Sárközy Tamás az új törvények figyelembevételével dolgozta át az érintett részeket.

A 2006. évi III. törvény Ptk.-módosításait a Gellért György által írt fejezetekben a szerző előzetes hozzájárulásával Gárdos Péter kommentálta.

A Kiadó köszönetet mond az átdolgozást végző szerzőknek szakmai alaposságukért és azért, hogy mindent megtettek annak érdekében, hogy a Polgári Törvénykönyv hetedik kiadása a lehető leghamarabb eljuthasson a kötet felhasználóihoz.

A Kiadó köszöni a szerzőknek, hogy több mint tizenöt éven keresztül szaktudásuk legjavát közvetítették a kommentáron keresztül.

A Kiadó a legnagyobb tisztelettel és nagyrabecsüléssel köszöni meg a kommentár szerkesztőjének, szerzőjének és szellemi atyjának, Gellért Györgynek a Kiadó iránti lojalitását és azt a magas színvonalú szakmai munkát, melytől a Polgári Törvénykönyv magyarázata a jogászok bibliájává válhatott.

Budapest, 2007. február

A Kiadó

ELŐSZÓ AZ ELSŐ KIADÁSHOZ

Több mint tíz év telt el azóta, hogy a Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó gondozásában megjelent a Polgári Törvénykönyv magyarázata című háromkötetes mű; ún. nagy kommentár. A Polgári Törvénykönyvet (Ptk.) azonban az elmúlt évtized alatt húsz törvény, illetve törvényerejű rendelet módosította és egészítette ki, s a Ptk. által közvetlenül érintett, a korábbi műben is elemzett jogszabályok közül több már hatályát vesztette, illetőleg módosult. Ugyanakkor – különösen a rendszerváltozás óta – számos, a polgári jog területére tartozó, a Ptk.-val szorosan összefüggő jogszabály lépett hatályba. A módosítások és kiegészítések – az öröklési jogot kivéve – mélyreszántóan érintették a Ptk. egész területét. Ennek folytán a korábbi kommentár használhatósága jelentősen csökkent, s mind a jogalkalmazók, mind a különböző gyakorlati területen dolgozó jogászok részéről egyre sürgetőbben jelentkezett az igény új kommentár iránt.

Ezzel szemben a jogászság körében voltak olyan kritikai hangvételű felvetések is, hogy éppen az imént vázolt módosításokra, valamint a Ptk. több rendelkezését és az ezekkel szorosan összefüggő jogszabályokat érintő – várhatóan már a közeljövőben napirendre kerülő – változásokra tekintettel, nem idő előtti-e az új kommentár kiadása.

Az ilyen és ehhez hasonló kritikai megjegyzések cáfolatára azonban az új kommentár megjelentetését szorgalmazók több érvet is felhoztak. Az egyik ilyen érv, hogy a jelzett, várható további módosítások folytán az 1981-es mű egyre növekvő számú jogszabályra tekintettel – a jogalkalmazás egységének és a törvényességnek a biztosítása érdekében – a jogalkalmazók aligha nélkülözhetik egy olyan mű kiadását, amelynek célja, hogy az említett jogszabályok és a Ptk. összefüggéseit megvilágítsa, és a Ptk. új rendelkezéseit is elemezze és értelmezze. További érv, hogy a kódex jellegű törvények tervezeteit előkészítő munka időigényességére és az Országgyűlés egyre fokozódó munkaterhére is figyelemmel az új teljes Polgári Törvénykönyv hatálybalépése két-három éven belül aligha várható.

Végül is az érvek és ellenérvek mérlegre tételével a Kiadó új mű kiadása mellett foglalt állást, mégis azzal a változtatással, hogy a korábbihoz képest csökkentett, kb. 130 ív terjedelmű: ún. közép-kommentár legyen. A terjedelem csökkentésénél azonban nem a gazdaságossági szempontok játszották a fő szerepet, hanem éppen az a fent említett körülmény, hogy néhány éven belül úgyis szükségessé válik az új teljes törvénykönyv kommentárjának kiadása.

Nem lehet azonban említés nélkül hagyni, hogy ez a terjedelemcsökkentés nem kis nehézséget okozott, különösen azoknak a szerzőtársaknak, akik az 1981-es mű alkotásában részt vettek, hiszen ezt a csökkentést olyan módon kellett végrehajtani, hogy az a mű gyakorlati használhatóságát jelentősen ne csökkentse, és a régi, valamint – a korábbiak elhunyta miatt – az új szerzőtársak által írandó fejezetek arányait ne sértse. Az ezt biztosító szempontok voltak:

a) a Ptk.-t átfogóan módosító és egységes szerkezetbe foglaló 1977. évi IV. törvényt megelőző módosítások kommentálásának lehető elhagyása;

b) a Ptk.-val összefüggő jogszabályok elemzésének szűkítése;

c) az 1960-as évekre jutó ítélkezési gyakorlat ismertetésének lehető mellőzése, illetőleg felváltása az 1980-as és 1990-es években hozott legfelsőbb bírósági határozatok elemzésével;

d) az 1960. évi 11. tvr. (a továbbiakban: Ptké. I.) idejétmúlt és az 1978. évi 2. tvr. (a továbbiakban: Ptké. II.) átmeneti rendelkezései ismertetésének mellőzése;

e) a korábbi műben szereplő „Függelék” elhagyása.

Az e szempontokkal felállított terjedelmi korlátokat azonban egy-két esetben túl kellett lépni, éspedig ott, ahol a további szűkítés már – a Ptk.-hoz szorosan kapcsolódó jogszabályok, illetőleg az azokon alapuló állásfoglalások ismertetésének elhagyása miatt – a gyakorlati alkalmazhatóság rovására ment volna.

Úgy véljük, hogy most is sikerült megtalálni a helyes arányt a Ptk. egyes szakaszai értelmének elméleti megalapozása és az azokhoz fűződő állásfoglalásokban és eseti döntésekben kifejezésre jutó ítélkezési gyakorlat felhasználása között.

Reméljük továbbá, hogy a vázolt szempontok szerinti terjedelemcsökkentés ellenére olyan művet sikerült közreadnunk, amely segítséget nyújt a különböző gyakorlati területeken működő jogászok: bírák, ügyészek, ügyvédek, vállalati és közigazgatási jogászok mindennapi munkájához; elősegíti az ítélkezési gyakorlat egységének megszilárdítását, s ezáltal is biztosítja a törvényességet, de profitálni fognak e műből a polgári jog tudományának művelői, az elméleti jogászok is, és végül támogatást fog nyújtani a kodifikáció területén dolgozóknak is annak felmérésében, hogy melyik jogterületen érett meg az idő a Ptk. újabb részleges módosítására s végső soron a törvénykönyv teljes újrakodifikálására.

Budapest, 1992. február

Gellért György szerkesztő

Első rész

BEVEZETŐ RENDELKEZÉSEK

A polgári jog fogalma

1. 1990 után a polgári jog mibenlétére és fogalmára vonatkozó felfogás alapvetően tisztábbá és egyszerűbbé vált. [A polgári jog fogalmával kapcsolatos, a rendszerváltozás előtti – ma már történeti értékű – vitákhoz l. Eörsi Gyula Bevezetőjét (15. o.) az Eörsi/Gellért (szerk.): A Polgári Törvénykönyv magyarázata (Bp., 1981) c. kommentárban (a továbbiakban: Eörsi). A témához összefoglaló elméleti igénnyel l. Asztalos L.: Polgári jogi alaptan (Bp., 1987) 17. és köv. o.]

Az 1990. évi XL. törvénnyel módosított Alkotmány Magyarország gazdaságát olyan piacgazdaságnak tételezi, amelyben a magántulajdon minden korlátozás nélkül védelemben részesül. A gazdaság időközben – a tulajdoni berendezkedésben lezajlott alapvető változások nyomán – ténylegesen is magántulajdonon alapuló piacgazdasággá alakult át. Az állami tulajdon lebontása, a privatizáció az 1990-es években végbement, és lényegét tekintve befejeződött. (Már az átalakulási folyamat során is nyilvánvaló volt ugyanakkor, hogy nemcsak az egyéni vagy társasági formában működő magántulajdon, hanem az – alapvetően privatizálásra szánt és döntő többségében ugyancsak társasági formában működő – állami tulajdon is árujellegű tulajdon, az árujelleg minden tulajdonságával és következményével.)

S mivel a polgári jog eszközei mindenekelőtt az autonóm gazdasági szereplők, a jogilag mellérendeltségi helyzetben levő, egymástól független (azaz: a tulajdonos) jogalanyok vagyoni viszonyainak rendezésére alkalmasak, a polgári jogot ma már egyértelműen a magántulajdonon alapuló árujellegű vagyoni viszonyok szabályainak összességében határozhatjuk meg. Ez nem jelenti természetesen azt, hogy egyes polgári jogi szankciók ne lennének alkalmasak elsődlegesen nem vagyoni természetű vagy egyenesen személyi jellegű viszonyok jogi rendezésére is. Ezek a személyi viszonyok azonban rendszerint maguk is vagyoni viszonyokhoz kapcsolódnak, vagy ha közvetlenül nem is függenek vagyoni viszonyoktól, vagyoni szankciókkal illethetőek és védhetőek.

A Polgári Törvénykönyv

2. A polgári jogi viszonyok legalapvetőbb szabályait a kódexjellegű, többször módosított 1959. évi IV. tv., a Polgári Törvénykönyv (Ptk.) foglalja össze. Megállapíthatjuk ezt annak ellenére, hogy (mind a Ptk. megalkotásakor, mind még inkább ma) számos fontos polgári jogi jellegű szabály más, különálló jogforrásban található. A Ptk. alapvető jellegét azonban az is bizonyítja, hogy ezek a különálló, polgári jogi jellegű szabályokat tartalmazó jogforrások többségükben a Ptk.-t kifejezetten háttérjogszabályként kezelik [példaként utalunk itt az 1952. évi IV. tv. (a továbbiakban: Csjt.) 31. § (5) bek.-ére; továbbá az 1997. évi CXLIV. tv.-re (a továbbiakban: 1997-es Gt.) a gazdasági társaságokról [9. § (2) bek.]; az 1995. évi XXXIII. tv.-re a találmányok szabadalmi oltalmáról [7. § (6) bek.]; az 1999. évi LXXVI. tv.-re a szerzői jogról (3. §); a 2000. évi CXLI. tv.-re az új szövetkezetekről (2. §), a 2003. évi CXXXIII. törvényre a társasházakról (11. §) stb.]. A Ptk. és a Gt. viszonyához példás magyarázatokat ad a Legfelsőbb Bíróság a Gf. VII. 30058/1997. sz. határozatában – BH 1998/2. sz. 89.

A Ptk. előzményeit itt terjedelmi okokból nem ismertetjük. E tekintetben ismét Eörsi imént idézett összefoglalására utalunk (16. és köv. o.). Fel kell, hogy hívjuk viszont a figyelmet arra, hogy az 1959. évi IV. tv.-t a Ptk. módosításáról és egységes szövegéről szóló 1977. évi IV. tv.-nyel történt alapvető novellálás után is számos – sok vonatkozásban a Kódex lényeges jegyeit is érintő, döntő – változtatás érte. Ez érthető is, ha az elmúlt másfél évtized gyors és alapvető társadalmi átalakulására gondolunk. A polgári jognak az áruviszony elvont kategóriájára szabott (és ezért absztrakt) normái ugyan közismerten tartósnak bizonyulnak, és számos lényeges tartalmi változást képesek túlélni. Az elmúlt években lejátszódott és a napjainkban végbemenő folyamatok mégis olyan mértékű és horderejű módosulásokat eredményeznek a vagyoni viszonyok területén is, hogy azok jogi rendezése számos területen nem képzelhető el az 1950-es és 60-as évek fordulójának társadalmi körülményeire szabott polgári jogi normákkal. Ez a változtatási igény érzékelhető önmagában abban a tényben, hogy a Ptk.-t 1980 óta több mint 60 módosítás érte. A módosító törvények a következők: 1981. évi 25. tvr., 1984. évi 33. tvr., 1985. évi 16. tvr., 1985. évi 25. tvr., 1986. évi 11. tvr., 1986. évi 34. tvr., 1987. évi 11. tvr., 1987. évi 14. tvr., 1987. évi XI. tv., 1988. évi XXV. tv., 1989. évi II. tv., 1989. évi V. tv., 1989. évi X. tv., 1989. évi XV. tv., 1989. évi XXXIII. tv., 1990. évi I. tv., 1990. évi XXII. tv., 1990. évi LXXXVII. tv., 1991. évi XIV. tv., 1991. évi XX. tv., 1991. évi IL. tv., 1991. évi LXV. tv., 1992. évi II. tv., 1992. évi XII. tv., 1992. évi XXII. tv., 1992. évi XXV. tv., 1992. évi LXIII. tv., 1993. évi XXIV. tv., 1993. évi LXXVIII. tv., 1993. évi XCII. tv., 1993. évi CXII. tv., 1994. évi XLIX. tv., 1994. évi LXXI. tv., 1995. évi XLII. tv., 1995. évi LVII. tv., 1995. évi LXXI. tv., 1995. évi XCVII. tv., 1995. évi CXXI. tv., 1996. évi XXVI. tv., 1996. évi XLII. tv., 1996. évi CXI. tv., 1997. évi XLI. tv., 1997. évi LVIII. tv., 1997. évi CXIII. tv., 1997. évi CXLI. tv., 1997. évi CXLIV. tv., 1997. évi CXLIX. tv., 1997. évi CLVII. tv., 1998. évi XXXIII. tv., 1998. évi XL. tv., 2000. évi XLII. tv., 2000. évi LXXXVIII. tv., 2000. évi CXXIV. tv., 2000. évi CXXXIII. tv., 2000. évi CXXXVI. tv., 2000. évi CXXXVII. tv., 2000. évi CXLI. tv., 2001. évi XV. tv., 2001. évi XIX. tv., 2001. évi XL. tv., 2001. évi LXXXIII. tv., 2001. évi LXXXVII. tv., 2001. évi XCIII. tv., 2001. évi CVI. tv., 2001. évi CXX. tv., 2002. évi XXIII. tv., 2002. évi XXXVI. tv., 2002. évi LXII. tv., 2003. évi XXIV. tv., 2003. évi XLIX. tv., 2003. évi LV. tv., 2003. évi CII. tv., 2003. évi CXVI. tv., 2003. évi CXXV. tv.

Ezek némelyike (így különösen az 1991. évi XIV. tv., az 1993. évi XCII. tv.) a Ptk. egészének jellegét is érintette. Mások – magában a Kódexben vagy azon kívül, külön törvényben – egy-egy fontos magánjogi intézményt formáltak át (zálogjog: 1996. évi XXVI. tv., ill. 2000. évi CXXXVII. tv.; általános szerződési feltételek: 1997. évi CXLIX. tv.; ingatlan-nyilvántartás: 1997. évi CXLI. tv.; társasház: 1997. évi CLVII. tv.; ill. 2003. évi CXXXIII. tv.; elbirtoklás: 2001. évi XIX. tv.; kellékszavatosság és jótállás: 2002. évi XXXVI. tv. stb.). Megint mások néhány szabályt módosítottak, vagy „csak” az éves kamatlábat (2000. évi LXXXVIII. tv., 2000. évi CXXXIII. tv., 2002. évi LXII. tv., 2003. évi CXVI. tv.) határozták meg. Egyes, alkotmányellenes törvényi rendelkezések hatályon kívül helyezésével (s részben új törvényi szabályozás kikényszerítésével) módosították a Ptk.-t az Alkotmánybíróság következő határozatai is: 58/1991. (XI. 8.) AB hat., 29/1992. (V. 19.) AB hat., 34/1992. (VI. 1.) AB hat., 53/1992. (X. 29.) AB hat., 54/1992. (X. 29.) AB hat., 59/1992. (XI. 6.) AB hat., 73/1992. (XII. 28.) AB hat., 61/1993. (XI. 29.) AB hat., 12/1995. (II. 22.) AB hat., 1/1996. (I. 26.) AB hat.

Egészében elmondható, hogy a Ptk. gyökeres újraszabályozásra érett. Ez a felismerés vezetett az 1050/1998. (IV. 24.) Korm. határozathoz, amely új Polgári Törvénykönyv megalkotását tűzte ki célul. A leendő Kódex koncepciójának tervezetét a kormányhatározatban felállított Kodifikációs Főbizottság 2001 őszére elkészítette. A Kormány 1009/2002. (I. 31.) Korm. határozattal elrendelte a Koncepció közzétételét (Magyar Közlöny 2002. évi 15. sz. II. kötet), és egyben szakmai vitára bocsátotta azt. A Koncepciónak a szakmai viták alapján módosított változatát a Kormány 1003/2003. (I. 25.) Korm. határozattal elfogadta, és határozata mellékleteként közzététette (Magyar Közlöny 2003. évi 8. sz.). A Koncepció és a Főbizottság által jóváhagyott Szabályozási Tematika szövege 2003 februárjában megjelent a Magyar Közlöny különszámában. E dokumentumok alapján indult meg az Igazságügyi Minisztérium égisze alatt az új Polgári Törvénykönyv normaszövegének és részletes indokolásának kidolgozása. Az 1003/2003. (I. 25.) Korm. határozat 2005. szeptember 30-ában határozta meg az új Polgári Törvénykönyv egyeztetésre kerülő tervezetének kidolgozási határidejét.

A számos módosítás (és hatályon kívül helyezés) ellenére a Ptk. alapvető szerkezete ma is változatlan, hat részből, s azon belül címekből, majd fejezetekből áll:

I.

Bevezető rendelkezések:

  1–7. §

II.

A személyek:

  8–87. §

III.

A tulajdonjog:

  88–197. §

IV.

A kötelmi jog:

  198–597. §

V.

Öröklési jog:

  598–684. §

VI.

Záró rendelkezések:

  685–687. §

A bevezető rendelkezések funkciója

3. A Ptk. bevezető rendelkezései mindenekelőtt a Kódex szabályozási területét definiálják, és a szabályozás célját határozzák meg. Ezek a rendelkezések még közvetlen normatartalom híján is átsugározzák az egész törvényt, megadják annak tárgyi és stiláris jellegzetességeit. Ezen túlmenően a bevezető rendelkezések többsége közvetlen szabályozási tartalommal is rendelkezik, primeren normajellegű. Megállapítható ez még azokban az esetekben is, amelyekben a bevezető rendelkezés alapelvi szintű megállapítást foglal – normatív hatállyal – magába. Nem térhetünk itt ki a jogrendszer, illetve egy-egy jogág alapelveinek mibenlétére, s nem foglalkozhatunk közelebbről a polgári jog vagy akár a Ptk. alapelveivel sem. Elegendő talán azt megállapítani, hogy kódexek gyakran szabályaik élén, a kifejezetten alapelvinek szánt bevezető rendelkezések között (vagy az ún. általános részben) helyezik el a részletszabályaikon végigható, a konkrét normákat elvi háttérrel övező alapelvi természetű rendelkezéseiket. Így van ez a Ptk. esetében is; annak ellenére, hogy – a lezajlott alapvető társadalmi átalakulás közepette – a Kódex bevezető rendelkezései mai formájukban nem fejezik ki hűen a Ptk. valamennyi alapelvi jellegű elvárását, még kevésbé a polgári jog egészének összes alapelvét. A Ptk. jelenlegi átmenetiségét, a szabályozás hézagosságát igen jól szimbolizálja a „Bevezető rendelkezések” mai állapota, az elvi természetű tételek hiányossága. Megjegyezzük ugyanakkor, hogy egyelőre nem tekinthető tisztázottnak a Ptk. 1997-ben beiktatott alapelvének: „az adott helyzetben általában elvárható magatartás” követelményének [4. § (4) bek. első mondat] és az 1991. évi XIV. tv. által [az Mtj. 2. § (1) bek. mintájára] megfogalmazott „jóhiszeműség és tisztesség” követelményének [4. § (1) bek.] egymáshoz való viszonya. Már csak ezért sem érdemes e helyen az alapelvekről, azok mibenlétéről, csoportosításáról, jogalkalmazási szerepéről részletesebb elméleti fejtegetésekbe bocsátkozni. Annyit mégis le kell szögeznünk, hogy a Ptk. alapelvei nemcsak a Kódex egészének szellemiségét, eszmei alapját fejezik ki, hanem konkrét jogalkalmazási szerepük is van (vö. Kecskés László: Polgári jogunk alapelveinek változásáról. MJ XL., 1–8. o., 1993.). Segítséget nyújthatnak a jogalkalmazó számára egyes konkrét normák értelmezésénél, „mégpedig elsősorban akkor, ha a Ptk. bírósági mérlegelést engedő kifejezést használ [pl. a »megfelelő határidő« a tv. 300. §-ának (2) bek. utolsó fordulatában, P. törv. I. 20106/1969. – BH 1969/8. sz. 6142. – PJDIV. 121. sz.], vagy általában a jogszabály értelme kétséges (P. törv. II. 20407/1970.)”. (Eörsi: 32. o.)

Az alapelvek konkrét normaértelmezési szerepe mellett utalnunk kell hézagkitöltő jelentőségükre is, annak ellenére, hogy ez a jogirodalomban ma is vitatottnak tekinthető (Eörsi: 33. o.). Ugyanígy vitatott, hogy az alapelvek önmagukban szolgálhatnak-e konkrét jogesetek eldöntésének alapjául. Álláspontunk szerint ilyen szerepet csak a Bevezető rendelkezések között elhelyezett olyan alapelvi jelentőségű tételeknek tulajdoníthatunk, amelyek – elvi jellegük mellett – konkrét tényállásokra illő egyedi normákként is funkcionálnak. Ilyennek tekinthető mindenekelőtt a joggal való visszaélés tilalmáról és szankcionálásáról rendelkező 5. §. (Az utaló magatartásról szóló 6. § a maga konkrét szabályozási tárgyával – véleményünk szerint – már nem is illik a Bevezető rendelkezések közé, 1. a 6. § magyarázatánál: 1. pont). Konkrét szabályozási tárggyal nem rendelkező alapelvi rendelkezések ítélkezési alapul történő kizárólagos igénybevételét aggályosnak és feltétlenül kerülendőnek tartjuk.

A törvény célja

Ptk. 1. § (1) Ez a törvény az állampolgárok, valamint az állami, önkormányzati, gazdasági és társadalmi szervezetek, továbbá más személyek vagyoni és egyes személyi viszonyait szabályozza. Az e viszonyokat szabályozó más jogszabályokat – ha eltérően nem rendelkeznek – e törvénnyel összhangban, e törvény rendelkezéseire figyelemmel kell értelmezni.

(2) A törvény rendelkezéseit a Magyar Köztársaság gazdasági és társadalmi rendjével összhangban kell értelmezni.

Jegyzet: A Ptk. 1. § (1) bekezdése az 1993. évi XCII. törvény 1. §-ával megállapított szöveg. Hatályos: 1993. XI. 1-jétől.

A szabályozás tárgya

1. Az 1. § (1) bekezdése a Kódex szabályozási tárgyát és egyben célját határozza meg. Ez a rendelkezés a polgári jog tárgyára vonatkozó azt az uralkodó felfogást teszi magáévá, hogy a polgári jogi szabályok mindenekelőtt a jogalanyok vagyoni viszonyait kívánják normatív formában rendezni. A törvényszöveg nem juttatja kifejezésre, hogy a Ptk. nem szabályoz mindenfajta vagyoni viszonyt, hanem azok közül csak a polgári jogi szabályozásra alkalmas vagyoni viszonyokat vonja szabályozása körébe. Ezek közé kell sorolnunk az autonómiával rendelkező, egymással mellérendeltségi viszonyban álló jogalanyok: azaz az árutulajdonosok vagyonjogi kapcsolatait. Hivatkozik a Ptk. tárgyi hatályát megállapító erre a szabályra a LB Gfv. IV. 31148/1997. – BH 2000/1. sz. 24. Annak megállapításakor, hogy „önkormányzat állami támogatására polgári jogi szerződéssel kötelezettség nem hozható létre”, a LB erre a rendelkezésre is hivatkozik: Gf. I. 32777/2000. – BH 2001/7. sz. 332. Az állam részvételével létrejövő jogviszony polgári jogi illetve közigazgatási jogi minősítésének eldöntésénél hivatkozik erre a rendelkezésre a LB Gfv. X. 31639/2001. – BH 2002/6. sz. 235.

A közigazgatási intézkedések nyomán létrejövő jogviszonyok nem vonhatók a Ptk. 1. §-ának (1) bek.-e szerinti vagyoni viszonyok körébe, s nem kényszeríthetők ki polgári jogi eszközökkel. Helyesen így a LB Gfv. X. 31639/2001. – BH 2002/6. sz. 235. Ezzel az állásponttal ellentétes, és nézetünk szerint elvileg is téves a LB egy másik ítéletben elfoglalt álláspontja, amely szerint elvileg nem kizárt a Ptk. 6. §-ának alkalmazása közigazgatási (adó-) jogviszonyban (LB Pfv. X. 20648/2000. – BH 2002/1. sz. 12.).

A Ptk. kifejezetten szabályozása körébe von ezen kívül egyes személyi viszonyokat is, így mindenekelőtt a személyhez és a szellemi alkotásokhoz fűződő sajátos védelmi viszonyokat. A személyhez fűződő jogok védelmére maga ad részletes szabályokat (75–85. §), míg a szellemi alkotásokhoz fűződő jogok védelmére csak az általános elveket rögzíti (86–87. §), és a részletszabályokat a Ptk.-hoz kapcsolódó külön törvényekre (a találmányok szabadalmi oltalmáról szóló 1995. évi XXXII. tv.-re, a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. tv.-re, a használati minták oltalmáról szóló 1991. évi XXXVIII. tv.-re stb.) bízza.

A Ptk. általános (háttérjogszabály) jellegét és jelentőségét húzza alá az 1. § (1) bekezdés második mondata is, amely szerint a vagyoni (és egyes személyi) viszonyokat szabályozó más jogszabályokat – eltérő rendelkezés hiányában – a Ptk.-val összhangban, rendelkezéseire figyelemmel kell értelmezni. Ez a szabály juttatja kifejezésre azt, hogy a Ptk. „magasabb szintű” jogforrás, mint a magánjogi viszonyokat rendező különös törvények. A Legfelsőbb Bíróság ítéletei következetesen figyelembe veszik a magánjogi normáknak ezt a hierarchiáját (LB Gf. VI. 31094/2000. – BH 2001/3. sz. 132.; Cgf. II. 31368/2000. – BH 2001/12. sz. 589.).

A jogalanyok felsorolását az 1. § (1) bekezdésében sem jogászilag, sem logikailag nem tekinthetjük pontosnak, de félreértésre a szöveg azért nem ad alkalmat. A polgári jogi jogalanyok terjes körét átfogja a törvény: az embert, a jogi személyeket (köztük az államot) és a jogi személyiség nélküli jogalanyokat (jelenleg ilyennek minősül a közkereseti társaság és a betéti társaság), továbbá a korlátozott (relatív) jogképességgel rendelkező szervezeteket (pl. a társasházközösséget) is.

Az értelmezési alapelv

2. Az 1. § (2) bekezdése a Kódex értelmezési alapelve. Természetesen nem az értelmezés módszerére (nyelvtani, logikai, történeti, rendszertani stb. értelmezés) akar eligazítást adni; ez nem lehet a törvényi szabályozás feladata. Az értelmezési alapelv funkciója az, hogy az egyes szabályok konkrét alkalmazása ne fordulhasson szembe a tv. egészének céljával, ne vezethessen a tv. rendeltetésével ellentétes eredményre. A miniszteri indokolás szerint az értelmezési alapelv „kötelezően előírja, hogy a rendelkezéseket a jogalkalmazó ne szemlélje elszigetelten attól a valóságtól, amelynek szabályozásáról szó van, és ne vonatkoztassa el azoktól a céloktól, amelyek elérését a szabályozás előmozdítani hivatott”. Helyesen hivatkozik az értelmezési alapelvre a LB Gfv. IV. 31957/1997. – BH 1998/10. sz. 498.; Gfv. IV. 31.148/1997. – BH 2000/1. sz. 24.; Gfv. X. 33538/1999. – BH 2001/4. sz. 184. határozat. Az értelmezési alapelv tipikus generálklauzula, s mint ilyen, a bírói mérlegelés lehetőségét biztosítja. Egyúttal ugyanakkor határt is szab a bírói mérlegelésnek, a törvényi cél megvalósulásának elvi követelményét támasztva. Alaptalan fellebbezési hivatkozás: Gf. VII. 30058/1997. – BH 1998/2. sz. 89.

A Ptk. előtti jogelvek alkalmazásának tilalma

3. A Ptké. II. 25. §-ának (1) bekezdése hatályban tartotta a Ptké. II. 5. §-át, s ez a rendelkezés ma is hatályos. Ennek megfelelően ma is él az a tilalom, hogy a Ptk. rendelkezéseit nem lehet a hatálybalépése előtti bírói gyakorlatban kialakult jogelvek szerint értelmezni. Ez a tilalom természetesen a gyakorlatban oda szelídült, hogy csak a Ptk. értelmezési alapelvével ellentétes korábbi jogelvek nem kerülhetnek alkalmazásra, de a Kódex céljával összhangban álló és a korábbi gyakorlatban is elfogadott jogelvekre a bíró ma is alapozhatja ítéletét (ugyanígy: Eörsi: 37. o.).

Analóg jogalkalmazás

4. Itt utalunk arra, hogy a polgári jogban gyakran merül fel a joghézagok kitöltésére, az analóg jogalkalmazásra vonatkozó igény. A bírói analógia alkalmazásának legfontosabb előfeltétele az, hogy a szabályozott tényállás és a nem szabályozott tényállás között lényegi ponton álljon fenn hasonlóság. [Vö. Peschka Vilmos: Gondolatok a joghézagról és a jogi analógiáról, in: Peschka Vilmos: Jog és jogfilozófia, 1980, 501–530. o.]. A Ptk. több helyen maga állapítja meg a különböző tényállások közötti lényegi hasonlóság meglétét, amikor – jogszabály-alkotói rövidítéssel: utaló szabállyal – az egyik tényállásra egy másik tényállásra vonatkozó szabály „megfelelő” alkalmazását írja elő. [Pl. a 199. §: az egyoldalú nyilatkozatokra a szerződésre vonatkozó szabályokat; a csereszerződésre a 378. §: az adásvétel szabályait; az 513. § (2) bek.: a bizományra a megbízás szabályait; az 521. § (3) bek.: a szállítmányozó szerződéseire és más cselekményeire a bizomány, a küldemény kezelésére, megóvására és továbbítására pedig a fuvarozás szabályait; az 591. § (2) bek.: az életjáradéki szerződésre a tartási szerződés szabályait stb.].

Ptk. 2. § (1) A törvény védi a személyek vagyoni és személyhez fűződő jogait, továbbá törvényes érdekeit.

(2) A törvény biztosítja a személyeknek az őket megillető jogok szabad gyakorlását, e jogok társadalmi rendeltetésének megfelelően.

Az alanyi jogok védelme

1. Alanyi jog alatt a polgári jogi jogviszonyokban a jogalany jogszabály által meghatározott, biztosított és védett cselekvési lehetőségét értjük. Ez azt jelenti, hogy az alanyi jogokat jogszabályok juttatják kifejezésre, s ugyancsak jogszabályok keretezik az alanyi jog konkrét gyakorlásának határait is. Ezeket az elveket fejezi ki törvényi formában a Ptk. 2. §-a: az (1) bekezdés védi az alanyi jogokat a maguk statikus állapotában, a (2) bekezdés pedig garantálja gyakorlásukat, egyben meghúzva a joggyakorlás gátjait is (hasonlóan: Eörsi: 38. o.). A jogelmélet ezt úgy fejezi ki, hogy a tárgyi jog elsődleges az alanyi joggal szemben. Az alanyi jog fogalmával kapcsolatos elméleti nézetek alapos és elemző bemutatását adja Tercsák Tamás: A joggal való visszaélés (Bp., 2003) c. monográfiájának I. Része (24–135. o.).

A polgári jogi jogviszonyokból származó alanyi jogok védelme a vagyonhoz és a személyhez fűződő jogok védelmét jelenti. Ez a védelem általános: a Ptk. a maga eszközeivel minden olyan vagyoni és személyi jog védelmére készen áll, amely a polgári jog szankcióival hatásosan biztosítható. Külön is ki kell emelni, hogy a Ptk. a személyek valamennyi személyhez fűződő jogának védelmét garantálja s nemcsak a „vagyoni viszonyokkal összefüggő” személyi viszonyok védelmét. A 2. § elvi deklarációját e tekintetben a 75. § konkretizálja: „A személyhez fűződő (...) jogok a törvény védelme alatt állnak.” Ezt a rendelkezést – példálódzó felsorolás formájában – a 76. és köv. §-ok részletezik. A védelem általánossága egyébként is azt jelenti, hogy sem a vagyoni, sem a személyi viszonyok tekintetében nem beszélhetünk taxációról; a tv. védelme a Ptk.-ban nevesített vagyoni és személyi viszonyokon is túlterjedő védelem. A vagyoni viszonyok esetében ez viszonylag kézenfekvő; a személyi viszonyok tekintetében talán még ma is külön hangsúlyozandó. A 76. és köv. §-okban a tv. csak a legtipikusabb, a leggyakrabban előforduló személyiségi jogsértéseket sorolja fel. Ezt juttatja kifejezésre „a személyhez fűződő jogok sérelmét jelenti különösen” fordulat.

A LB – nem vagyoni kárigény kizártságát indokolni kívánva – rámutat arra, hogy a tulajdonhoz való jog nem tartozik a személyhez fűződő jogok körébe, hanem a Ptk.-ban külön kiemelt és külön védelemben részesülő vagyoni jog (LB Pf. VI. 23040/1993. – BH 1996/7. sz. 358.). A magunk részéről nem tartjuk kizártnak a nem vagyoni kárigényt tulajdonjog gyakorlásának korlátozása esetén sem!

Az állam mint polgári jogviszony alanya – természetesen – a többi jogalannyal azonos magánjogi védelemben részesül (LB Gfv. X. 31639/2001. sz. – BH 2002/6. sz. 235.).

A polgári jogi jogviszonyokból eredő alanyi jogok védelme azt jelenti, hogy a Ptk. a jogosultság hordozóját mindenféle külső behatással szemben meg kívánja óvni. Az abszolút szerkezetű jogviszonyok esetében (így mindenekelőtt a tulajdonviszony esetében, a tulajdonos alanyi jogai tekintetében) a védelem az alanyi jogosult bárkivel szembeni védelmét jelenti: a tulajdonos vagy a birtokos bárki behatásával szemben védelmet (tulajdonvédelmet vagy birtokvédelmet) igényelhet. A relatív szerkezetű jogviszonyok esetében (így mindenekelőtt a szerződéses kapcsolatokban) a polgári jogi védelem elsősorban a jogviszonyban szereplő másik jogalannyal (jogalanyokkal), azaz a relatív szerkezetű jogviszony másik pólusán levő személlyel (személyekkel) szembeni védelmet garantálja (tipikus esetben a szerződő partnerek egymással szembeni kölcsönös jogi védelmet biztosítja). Gyakran viszont a relatív szerkezetű jogviszonyokban is szükség van harmadik személyek behatásával szembeni védelemre is: a használati kötelem jogosultja (pl. a bérlő) nemcsak a kötelezettel (a bérbeadóval), hanem bárki mással szemben birtokvédelemre jogosult. (Igaz, hogy a bérlő védelmét a bérbeadóval szemben mindenekelőtt a relatív szerkezetű viszony, vagyis a bérleti szerződés s csak másodlagosan a birtokosi pozíció alapozza meg; míg a kívülállókkal szembeni védelem alapja a birtokosi pozíció, azaz egy abszolút szerkezetű jogviszonybeli helyzet.)

Az (1) bekezdés az alanyi jogokkal azonos védelemben részesíti a személyek törvényes érdekeit is. A miniszteri indokolás vonatkozó részéből kiderül, hogy a törvényhozó itt olyan törvényes érdekekre gondol, amelyek „alanyi jogokként (...) nem konstruálhatók meg”. Ez azért szorul kiemelésre, mert – természetszerűleg – a védett alanyi jogok mögött is törvényes érdekek húzódnak meg. A törvényes érdekek polgári jogi védelme gyakorlatilag a nevesített alanyi jogokon túlmutató érdekek védelmére biztosít jogi lehetőséget. A Ptk. több helyen kifejezetten is kiemeli (nevesíti) a „törvényes” vagy a „jogos” érdek védelmét [pl. Ptk. 5. § (3) bek., 143. § (1) bek., 205. § (3) bek.].

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.