THOMAS GEORGE B.

Sheryl
nyomoz

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

I. fejezet Sheryl és Linda

II. fejezet A mappa hűlt helye

III. fejezet Ízlések és pofonok

IV. fejezet Ütni, amíg meleg

V. fejezet Puszta gyanú

VI. fejezet Cukorfalat

VII. fejezet Ki kivel van?

VIII. fejezet A gyanú árnyéka

IX. fejezet Ki mint veti ágyát

X. fejezet Az ébredés

XI. fejezet Az örökösnő színre lép

XII. fejezet Átszállójegy

XIII. fejezet Vert hadak

XIV. fejezet Aki keres, az talál

XV. fejezet A rejtvényfejtő babérjai

XVI. fejezet Szép kis sütemény!

XVII. fejezet A meglepetések órája

XVIII. fejezet A végszó

Impresszum

I. fejezet
Sheryl és Linda

Halk csobbanást hallottam. Fogalmam sincs, miért figyeltem föl a jelentéktelen hangra, hiszen mi sem természetesebb, mint hogy időnként fickándozik egy-egy delfin, vagy repülő hal az éjszakai óceánban.

 Hát jó, nem mondom, lehet, hogy nem vagyok egy született biológiai fenomén, és tulajdonképpen halovány dunsztom sincs róla, hogy fentnevezett élőlények előfordulnak-e egyáltalán az Atlanti óceánnak ebben a portugál partokhoz igen közeli csücskében.

Mindenesetre közelebb léptem a korláthoz, és az alsó kabinsorról kiszűrődő gyenge fényben megpróbáltam kivenni, vajon mi is történhetett odalent. De a víz felszíne már tökéletesen simának látszott.

 Percekig bámultam a sötétlő habokba. Azon tűnődtem, vajon mit keresek itt. Körülölelt az élénken csillogó strasszokkal telehintett, puha, fekete bársony égbolt, a hatalmas hajó basszus hangú dízelmotorjának egyhangú zúgása, s az alig-alig fodrozódó, hűvös és néma tenger. De még így sem sikerült rájönnöm a válaszra.

 Gondolataim lassan visszatértek a kiindulópontjukhoz. Földerengett az emlékezetemben, hogy a delfinek és a repülő halak általában csapatostul járnak, így azután vártam még egy ideig, hátha mutatkozik előbb-utóbb néhány újabb példány. De nem mozdult már senki és semmi. A fedélzet is üres, sötét, és kihalt. Sehol egy lélek. Fázósan megborzongtam a váratlanul lecsapó éjszakai fuvallattól. Vagy nem tudom, mitől. Az is lehet, hogy pusztán csak rossz előérzetem volt.

 Végül úgy találtam, jobb lesz, ha visszatérek a kabinunkba. Sheryl mindenre tud valami megnyugtató magyarázatot adni. Bár éppenséggel neki is ez lesz az első éjszakája a nyílt tengeren.

 Barátnőm elmerülten hentergett a kanapén, amikor beléptem. Alighanem ő sem tudta még elszánni magát a lefekvésre.

 – Nos, mit láttál odakint? – kérdezte hangsúlytalanul. – Romantikus a tengeri éjszaka?

Föl se nézett. Talán a száját is csak azért nyitotta ki, hogy valami hangot adjon. A gondolatai egész máshol jártak.

 – Nem, nem láttam semmit. Sötét és kihalt volt minden – feleltem. – Viszont hallottam egy különös csobbanást a víz felől. Szinte pont az alatt, ahol álltam.

 – Jaj, ugyan már, ne nevettesd ki magad, Lindácska! Micsoda gyerekes dolgok ezek? Mi lehet egy vacak csobbanásban különös, amikor éppen kint hajózunk a nyílt tengeren? – firtatta Sheryl, megvillantva jól ismert, gúnyos mosolyát, mintha csak egy ostoba kis kölyökkel társalogna.

 Egyáltalán nem bántott, hogy így beszél velem. Réges-régen megszoktam, sőt, tulajdonképpen már észre se vettem. Legalább ezer éve ilyen volt a viszony közöttünk.

 A felnőtt, okos, talpraesett Sheryl, és a gyámoltalan, kedves, butuska kis Linda.

 Na, hát ezek volnánk mi ketten.

* * *

Még bakfiskorunkban kezdődött. Különösen nyári szünetekben gyakran hurcoltak át a szüleim a komor és fenséges Staffordshire-i birtokra Sherylékhez. Ők voltak ugyanis a mi gazdag és előkelő rokonaink. Felmenőim pedig az ősi és dicsőséges McNamara klán lecsúszott, és emiatt persze mélyen le is nézett páriái.

 Apám valóban könnyelmű természet, ezt nehéz lenne tagadni, de rendszerint vidám, és egyébként is elragadóan kedves férfi. Imádom őt, mint ahogy általában mindenki! Vele ellentétben, Sheryl apja pontosan olyan rideg és barátságtalan alak volt, mint az a Tudor korabeli kényelmetlen hodály, amelyben éltek.

 Az én anyukám alacsony, gömbölyű, talpraesett asszony, egyfolytában ég a keze alatt a munka, miközben szüntelenül pöröl, hadonászik és magyaráz, de ha már végképp semmi ilyesmire nincs lehetősége, akkor énekel, vagy csak dudorászik magában. Gyakran felharsanó jóízű kacagása még ma is mérföldekre elhallatszik a visszhangos skót fennsíkon. Sheryl anyja ellenben, szikár alakjával, gondosan feltupírozott kontyával, a hideg, fényes kövekkel burkolt folyosókon keményen koppanó cipőiben mindig úgy magasodott fölénk, mint valami ijesztő, komor, elhagyatott világítótorony.

 Nem csoda, hogy barátnőm már kisgyerekként filozofikus gondolatokba és regényes vad fantázia-világba menekült a vigasztalanul sivár családi környezet elől. Én viszont, mit sem tudván még arról, hogy szegények, és emiatt - a közvélekedés szerint - szerencsétlenek vagyunk, boldog önfeledtséggel és törhetetlen bizalommal szemléltem ezt a hallatlanul érdekes, csupa játékból, szeretetből és örömből álló, kerek világot.

 Ahogy megismertem Sherylt, azonnal erősen kötődni kezdtem hozzá. Mi már kisgyerekként is nagyszerűen kiegészítettük egymást.

 Hamar feltűnt mindenkinek, milyen pontos és alapos megfigyelő. Általában a legapróbb részlet sem kerülhette el a figyelmét. Ha nem értett valamit, esetleg nem látott tisztán valamilyen kérdésben, képes volt akár órák hosszat nyaggatni a környezetét, amíg egyszer csak megvilágosodott előtte a dolog.

 Szokatlanul csípős volt a nyelve és igen éles az esze. Mindkettő úgy vág, azóta is, mint a borotva. Mindemellett korán kibontakozott ellentmondást nem tűrő, kőkemény, határozott egyénisége. Talán már a bölcsőben is ő döntötte el, hogy mi és hogyan történjék körülötte. Ez a szokása egyébként fennmaradt mind a mai napig. Alapjában véve még most is túlságosan komoly, keserű és koraérett.

 S hogy bennem vajon mi vonzhatta őt? Talán a naiv boldogságom, a puhaságom, és az ártatlanságom. Vagyis az ellentéte mindannak, ami ő volt.

 Kezdetben csak jó pajtások voltunk, azután igazi barátnőkké váltunk, még később pedig elválaszthatatlan társak lettünk. Sheryl nagyvonalú őseinek jóvoltából együtt koptathattuk különböző méregdrága magániskolák padjait. Azután egyszer csak – számomra mindmáig felfoghatatlan okokból – Sheryl váratlanul bejelentette, hogy hivatásos teniszjátékosként szándékozik próbára tenni magát. Én pedig már akkor is vele jártam a világot. Kísérője, edzőpartnere, nehéz perceiben lelki támasza lettem.

 Márpedig ilyen percekből, órákból, napokból, sőt hetekből akadt bőségesen. Borongós skóciai otthonából csupasz, komor, vad lelket hozott magával az én legkedvesebb barátnőm.

 És tessék! Most meg itt hajókázunk együtt a nyílt tengeren. Mégpedig Sheryl legújabb, érthetetlen, és szokatlan szeszélye miatt.

* * *