Soma Mamagésa

Tiszta Szex

Jaffa Kiadó

Tartalom

I. Bevezető

II. Előjáték

1. Előszó

2. Mindaz, amit jó lenne lebontani

3. A 8-as biztató üzenete

III. A saját 8-asom alsó fele

4. Szexuális felvilágosításom története – és egyáltalán: a szexuális felvilágosításról

5. A maszturbáció útjai – klitorális orgazmusom felfedezése

6. Szüzességem elvesztése – ami nem is hártya, hanem korona

7. Az első orálisszex-élményem

8. Benne a testiségben

9. Ha két nő van együtt, akkor ki a férfi?

10. Szexuális színvallások és átfordulások

IV. A 8-as felső zónája – a megszerzett tapasztalat

11. Az orgazmus misztériuma – milyen, ha fennsíkokat élvez az ember?

12. Szex szerelemből és a nélkül

13. A szerető hét csillaga

14. Szex egy hétcsillagossal

15. Péniszológia (nagyon rövid punciológia kitérővel)

16. Gruppenszex

17. A szex szublimálása

V. Általános jelenségek

18. Hűség vagy hűtlenség?

19. Alapszabály: ha szerető, akkor minimum kettő, de inkább három!

20. Hogyan színesítsük szexuális életünket?

VI. Magasabbról nézve

21. Az anyaföld és méhünk állapota

22. A nők tömeges kiéhezettségéről, és hogy mindez hogyan hat a férfiakra

VII. További ajándékok

23. Szinonimák a nemi szervekre és a szexelésre

24. Gyakorlatok a tisztuláshoz, elengedéshez

25. Búcsú

VIII. Utójáték

26. Utószó

27. Köszönetnyilvánítás

Impresszum

I. Bevezető

A szex tiszta. Maga az ÉLET élni akarása.

A jó szex úgy tud felszabadítani, ahogy semmi más. Mint az a bizonyos első tavaszi napsugár, ami kipattintja az ablakokat, és friss levegőt terjeszt szét, minden helyet kitöltve, akárcsak tiszta víz a pohárban. Éltető erőt visz a bennünk lévő csatornákba, áramlást, új színekre, ízekre, hangokra nyit meg, kisöpörve belőlünk a dugasszá sűrűsödött lerakódásokat.

Épp ez a benne levő erő az, ami miatt félnek tőle, ami miatt annyi bűntudatot raktak rá, azzal szíjazták le – hiszen mennél szabadabb az ember, annál kevésbé manipulálható –, s amit most olyan végletesen próbál felszabadítani a mindenütt burjánzó szexualitás.

Szégyen, bűntudat, genitális herpesz, hüvelygomba, elfojtás, álszemérem, ki nem bontott, meg nem élt vágyak cisztákba, miómákba, daganatokba sűrűsödése, majd globális szinten a végletekbe való átbillenés, a lelketlen pornográfia, a szex eltárgyiasulása, nemi erőszak, az AIDS, mint az árnyékvilágba süllyedt szerelem végső stádiuma.

De van választásunk, és tehetünk azért, hogy a szex újra szabad legyen és tiszta, vagyis hogy mi magunk szabadok legyünk, és tisztán élhessük meg azt a gyönyörűséget, ami nélkül nincs ÉLET.

II. Előjáték

1. ELŐSZÓ

Figyelitek ezt a fokozatos, finom bemenetelt a könyvbe? Mint egy jól felépített szexben az előjáték.

Igen. Ezzel a rengeteg tapasztalatra épülő könyvvel az a célom, hogy adhassak valamit, amitől szabadabbak, boldogabbak, teljesebbek lehetünk. És hogy – ha csak egy icike-picikét is – felgyorsuljon az a folyamat, amelyben jelenlegi individualizálódó korunkban benne vagyunk. Azazhogy a végletekből minél hamarabb visszakerüljön a szexualitás az őt megillető, méltó helyére, ahonnan eredendően indult. Mert földünkön a pólusok és a végletek mindig együtt járnak. És ha eljut egy véglet a csúcspontjához, átfordul a másik végletbe. Így van esély közelíteni az arany középhez. Ehhez pedig az kell, hogy minél több ember elkezdje kitisztítani magából a rossz érzéseket, amelyek generációk láncolatának mélységéből ott vannak valemennyiőnkben.

Amíg zavarba jövünk, zavar van bennünk. Amíg tabunak tartjuk a világ egyik legtermészetesebb és legtöbb örömöt, erőt nyújtó adományát, addig csak szivárogni fog bennünk az ÉLET (és nem áramolni). Addig nem is tudunk teljesen jelen lenni, hiszen akkor a forrást sem tiszteljük magunkban, a kezdetet, az életbe való belépés kezdetét. Hiszen az első szeretkezéssel indult el az emberi ÉLET, ami sejtjeinkben és zsigereinkben egészen az első ősig nyúlik vissza bennünk. (Minden információ ott van a kollektív tudattalanban, és ott van sejtszinten is.)

Amíg tabu a szex, felnőni sem tudunk. Csak rácsodálkozó, zavarba jövő, vihogó kamaszok lehetünk. Vagy épp lázadó kamaszok, akik a „bátor” végleteket tárják a nagyközönség elé, sokszor közönségessé téve azt, aminek szentsége és varázsa éppen az intimitásában rejlik. (Ami egyébként akár egy gruppenszexben, vagy egy egyéjszakás kalandban is jelen lehet.)

De nemcsak kamaszok lehetünk, hanem másokra mutogató, ítélkező fortyogók, akiknek jól megvan a véleményük erről az egész mocskos témáról és az ezt művelő parázna alakokról.

De jól van ez így. Hogyan is lehetne méltó helyén a szexualitás, amikor annyi bűntudat, tabu, elfojtás, félelem, álszemérem, elhallgatás épült rá?

Persze most, az ezredfordulón, a „libikóka” átbillenésével a másik végletben vagyunk, amikor a csapból is a szex folyik. (Az hagyján, hogy minden bulvárújságot pucér nővel adnak el, de már fűnyírót és lakóparkot is láttam ledér öltözetű, szexi nővel reklámozni.) Mert kiéheztünk az információkra és az önfeledt gyönyörökre. A szabad, gátlástalan szexre. Csakhogy sok esetben a vízzel együtt a gyereket is kiborítottuk, és a szex kezdett eltárgyiasulni, lelketlenné válni. De ez természetes velejárója az útnak és a fejlődésnek.

Hiszem, hogy az arany középhez való visszatalálás folyamatát felgyorsíthatjuk a tudatosságunkkal. Hogy ez miért jó? Hogy minél hamarabb jó legyen, jobb legyen az embereknek. Hogy a saját tisztulásunk által élvezetesebb legyen az életünk, ami kihat a családunkra, környezetünkre, embertársainkra és a jövő generációkra is. Természetesen van az útnak olyan része, amit nem lehet lespórolni, de mért ragadnánk benne abban, ami a teljesebb, boldogabb élettől eltávolít? Jó lenne minél hamarabb visszatalálni a szabad, tiszta, áramló, kiteljesedett és egyre magasabb szintű gyönyöröket adó szex megéléséhez.

Ehhez pedig muszáj beszélni is róla. (Még mindig…) Komolyan, viccesen (tudjuk, a nevetés mennyire old), őszintén, időnként nyersen, a megélések, megnyilvánulások testi-lelki-érzelmi hátterét boncolgatva.

A szerelem, a szex, a másik nem iránti lelkesedés mindig is központi helyet töltött be az életemben – bár sok minden változott ezen az úton. Sok szeretőm volt. A Nők Lapjánál és a Nők Lapja Cafénál végzett munkám során több ezer intim levélre válaszoltam, és úgy a csoportterápiáimon, mint magánemberként több száz (talán már több ezer) ember – főként nő – élményét, fájdalmát, örömét hallgattam végig ebben a témában. Huszonkét éve élek együtt a férjemmel, csodálatos társammal, akitől minden szinten rengeteget kaptam és kapok folyamatosan! És persze ott van az a rengeteg könyv, szakirodalom és művészi alkotás, ami szintén nagyon sokat adott ahhoz, hogy vegyem a bátorságot, hogy a többmilliomodik könyvet megírjam ebben a témában.

Mivel számomra a tegeződés jelenti a legközvetlenebb kommunikációs formát (lelkiwellness-foglalkozásaimon is tegeződni szoktunk), ezt a megoldást választottam – ha valakit ezt zavar, attól elnézést kérek, és kérem, ő vegye úgy, hogy magázom.

2. MINDAZ, AMIT JÓ LENNE LEBONTANI

Előző, Új egyensúly – Fordulópont a férfi és nő viszonyában című könyvemben (ami valójában egy alapos előkészítése ennek a könyvnek) viszonylag hosszasan írok arról, mit jelent az, hogy mi vagyunk a híd-generáció. Vagyis az a fiatal-középkorú felnőtt réteg, amelyik a saját életén keresztül láthatja a most zajló, hatalmas változásokat, és aminek nemcsak szemtanúi, de átélői és formálói is vagyunk egyben. Véget ért a patriarchális időszak, elkezdődött az individualizáció. Valamit elhagytunk, és tartunk egy új felé. Minden szinten hatalmas paradigmaváltás előtt vagyunk. Nyilván ezt a változást az élet minden területén megfigyelhetjük – én magam most kifejezetten a férfi-női kapcsolati és szerepminták változására, a nemek önmagukhoz és egymáshoz való viszonyára fókuszálok.

Véget ért a nemek közti alá- és fölérendeltség időszaka, és elindultunk a hídon valami új felé, ami csak most körvonalazódik (általunk és belőlünk fakadva). A hídverők generációja még csak most nevelkedik (és születik), de nekünk kell előkészíteni azt a korszakot, ahol férfi és nő egészen más minőségben élhet majd együtt, mint ahogy azt eddig tették.

A kapcsolatokban nem a hatalmi drámák, a különféle játszmák és az előre leosztott férfi-nő szerepek lesznek a meghatározóak, hanem a lélektől lélekig való kapcsolatok, ahol önazonos, felnőtt emberek találkozhatnak egymással.

Ha az emberek valóban felnőnek – felébrednek –, akkor már nem fogják egymást ilyen gyermeteg módon birtokolni sem. A megcsalás mint válóok valójában nem a szeretetről szól, hanem arról, hogy a sérült és sértett gyermek-én visszazuhant az anyjáról való leválás negatív élményébe – ami persze egy nagyon mélyről hozott, de gyógyítható élmény. A háborítatlan szülés és szoptatás, az optimális anya-gyerek kapcsolat és a fokozatos leválasztás nagyban fogja segíteni azt, hogy a jövő generációja felnőttebb lehessen a párkapcsolatban is, kevésbé akarják egymást birtokolni.

Mi, mint híd-generáció, nemcsak a kapcsolati és szerepminták változásának vagyunk a szemtanúi (gondoljunk csak bele, hogyan voltak jelen szüleink, nagyszüleink egy párkapcsolatban, és hogyan értelmezik ezt a mai fiatalok), de ezzel összefüggésben az egész individualizációs folyamatnak is, amiben nap mint nap ébredünk rá saját egyediségünkre, és arra, hogy valójában nincsenek mindenkire ráhúzható, előre megírt és mindig beváló szabályok. Elkezdtünk ráébredni arra, hogy valójában mindenkinek megvan a maga igazsága, és lelkünk mélyén valahol mindannyian arra vágyunk, hogy senkinek ne kelljen megfelelni, és bízzunk (legtisztább) önmagunkban.

Új egyensúly című könyvemben külön fejezetet szentelek annak a jelenségnek, amit Bert Hellinger (a családállítás zseniális módszerének megalkotója) úgy nevezett, hogy „dupla eltolódás”. Több évtizedes, több tízezer családállításra épülő tapasztalata szerint a nagyszülők traumái, lemondásai, hiányai az unokákban csapódnak le. Generációk sérüléseit cipeljük magunkkal, sokszor magunk sem látunk rá arra, hogy nem is a saját életünket éljük. Eckhardt Tolle (korunk másik nagy spirituális tanítója) azt mondja, hogy mára olyan nagy a kollektív fájdalomtestünk (főként a nőké), hogy el kell kezdenünk lebontani ahhoz, hogy a jelenben lehessünk.

Nem titkolt célom ezzel a könyvvel, hogy én magam is részt vegyek ennek a lebontásában. Ehhez pedig elsősorban azt a rengeteg szégyent és bűntudatot kell lebontani, ami hosszúhosszú idők óta a szexhez tapadt. Szégyen és bűntudat. Dr. D. R. Hawkins Erő kontra erő című könyvében szembesülhetünk a tudat térképével: itt az életszemlélet és istenszemlélet mellett az alapvető érzelmeink rezgésével, illetve a hozzá tartozó viselkedési reakcióval találkozhatunk. Mára már köztudott, hogy minden, aminek rezgése van: energia. Az ezres rezgésszám a mérhető maximum (ez a megvilágosodott önvaló, a tiszta tudat állapota), kétszázas rezgés alatt van a negatív tartomány, a fölött a pozitív. Gondoltátok volna, hogy minden létező érzés legalacsonyabb rezgésű, leglehúzóbb érzése a szégyen és a bűntudat? Még a harag és a gyűlölet is jóval pozitívabbak ennél. (A szégyen 20-as, a bűntudat 30-as, a harag és a gyűlölet 150-es rezgésen van.) Az elfogadás-megbocsátás viszont már vastagon a pozitív tartományban: a 350-es szinten. Ha tehát bűntudatom van amiatt, hogy „rossz lány” voltam, akkor azzal egy olyan önbüntető vákuumba kerülök, amivel a saját erőimet csapolom le. És így, gyengén, sokkal irányíthatóbbá, esendőbbé-vezeklőbbé válok. Olyanná, akinek megmondhatják mások, hogy mit kell tennie ahhoz, hogy (számukra) elfogadható legyen.

A „változni és változtatni kell” bizonyos szempontból nem jó program. Azt jelenti, hogy nem vagyunk elég jók, hogy bizonyos tulajdonságainkat le kell cserélni, vagy ki kell rekeszteni ahhoz, hogy anyu-apu, a társadalom, vagy bárki számára megfelelőek legyünk. Én persze most az átlagemberekről beszélek, nem azokról a betegekről, akik annyit és úgy ártanak a másiknak, hogy patologikus esetek vagy bűnözők. Az átlagemberről beszélek, magunkról, akiknek úgynevezett jó és rossz tulajdonságuk egyaránt van, hiszen emberből vagyunk. Sem szentek, sem bűnözők nem vagyunk. A „változni és változtatni kell” utasításnál egyből az fut át rajtunk, hogy elrontottuk, szégyellni kell érte magunkat, nem érdemeljük meg a szeretetet. És ez az érzés még lejjebb húz, még kevesebb energiánk marad. Ha viszont szembenézek magammal (tényleg, igazán, tökösen és bátran), és megpróbálom megérteni, elfogadni magam (ami adott esetben nem kevés küzdelemmel és belső munkával járhat), akkor fényt viszek kevésbé szeretett tulajdonságomba, tettembe, így szelídítve meg azt saját magamban. Elfogadás-megértés – és máris az erőt adó pozitív tartományban vagyok.

Ezt persze nem egyszerű megtenni annak, aki hibát, vétket, bűnt követ el. Mondok egy hétköznapi példát. Rám tör az irigység – nagyon tipikus emberi érzés –, és ebből fakadóan megítélek egy embert, kibeszélem a háta mögött. Kis idővel később viszont meglátom magam, és azt is, milyen rosszmájú túlzásokba mentem bele. Meglátom a saját irigységemet is. Aki eljut oda, hogy valóban szembe mer nézni magával, és elkezd leásni a mélybe, hogy a miértjeire választ kapjon, az már ezáltal is tisztul. Tehát: először is szembe merek nézni azzal, hogy irigy voltam és rosszindulatú, aztán ezt elfogadva megkísérlek visszaásni, hogy ez vajon honnan ered, valójában mért és mire voltam irigy, és vajon mire lenne igazából szükségem, hogyan segíthetnék magamon. Megbocsátok magamnak, elfogadom magam, majd konstruktívan tovább lépek. Mennyivel előrevivőbb ez, mint a „változz meg” program! Én azt látom jelenleg, hogy a nagy többség a szembenézésig sem jut el. Sokan egyébként azért betegszenek meg (akár pszichésen, akár fizikailag), mert így el tudnak menekülni a szembenézés elől. (Az alkoholizmus, a drogozás vagy a depresszió is kiváló erre.)

Úgy gondolom, hogy nekünk most generációk bennünk élő terheltségével kell szembenézni, hogy ezáltal megérthessük és felszabadíthassuk magunkat. Azáltal, hogy hárítunk, szitkozódunk, másokra mutogatunk, csak rosszabb lesz! Folyamatos belső munkára van szükség ahhoz, hogy a saját életünket éljük, kiteljesedhessünk, és itt lehessünk a jelenben.

Ehhez van egy nagyon biztató üzenetem, ami nem más, mint magának a 8-as számnak, illetve a 8-as üzenetének a megértése.

3. A 8-AS BIZTATÓ ÜZENETE

Közismert a vízszintesbe fordított 8-as jelentése: ez maga a mindenség szimbóluma. A teljes, az univerzum, minden létező – minden szinten. A 8-as a számsor utolsó előtti száma (az utolsó a 9-es, a számsor vége, a befejezés), vagyis bármely dolog kiteljesedése.

Erről eszembe jutott, hogy évek óta az egyik kedvenc tavaszi játékom az, hogy figyelem a virágzó fákat, és megpróbálom minél pontosabban megállapítani, hogy mikor van egy fának a csúcsvirágzása. Az a nap, amikor a legtöbb bimbó kinyílt, és ami után már csak hervadni és lehullani fognak a szirmok. Amikor virágzásának teljes pompájában, maximumában van a fa. (Ilyenkor tudatosan szippantom be azt a sok-sok erőt, amit kiáraszt. „Szívd fel, begyem a sok cseresznyevirág-erőt…!”) Ez a virágzás 8-asa. Amikor már fonnyadnak és hullanak a szirmok, az már a 9-es periódus, és amikor a lehullott szirmok alatt megmutatja magát az akkor még csöppnyi és zöld terméskezdemény, az ismét az 1-es, a kezdet, a születés, az elindulás. Ami mire eléri a 8-ast, akkor kell leszedni a fáról. Akkor van benne a legtöbb erő. Ez az a pillanat, amikor a népmesék almafája kérve kéri az arra haladó lányt, hogy „szedjél le, kérlek, mert megértem!” Ha ekkor nem szedik le, akkor elkezd túlérni, rohadni, az ágakat húzza, és ezzel a fából veszi ki az erőt. És persze az sem jó, ha hamarabb szedik le, mert akkor még éretlen, nem gyűjtötte be a maximális fényt.

Mint mindennek, az emberi életnek is megvan a maga 8-as szakasza, sőt, az egy életen belüli korszakoknak is. (Úgy érzem, hogy a fiatal-középkorú éveimnek én épp most vagyok a 8-as periódusában.) Aztán jön a 9-es, majd újra az 1-es, az időskor, egy új szakasz, aminek – remélhetően – szintén meglesz a csúcsa. Azt pedig nagyon is lehet érezni, hogy ki az, aki idejében megy el (a 9-es végén), vagy idő előtt.

No de térjünk vissza a 8-asra: ugyan milyen biztató üzenete lehet ennek a számnak? Ha álló helyzetben ránézünk erre a számra, azt látjuk, hogy a 8-as középpontjából kiindulva (amely a mandala vagy a rózsaablak középpontja is lehet) le és föl ugyanannyi a távolság.

Az Egyiptomban kiásott ősi táblára, a Tabula Smaragdinára (ez egy ókori ezoterikus irat, a hermetikus filozófia „alapokmánya”, amelyet Hermész Triszmegisztosznak tulajdonítanak) ez volt írva:

„Az, ami fent van,

Ugyanaz, mint ami lent van.

Boldog az, aki ezt megérti.”

Popper Péter azt írja Az önmagába térő ösvény című művében, hogy: „A létezés síkjai tehát széthasadtak a szent szimmetria érdekében.” Ez több mindent jelent, de ami engem ebben a mondatban leginkább megragad, nem más, mint a „szent szimmetria” összetétel. A szimmetria szót a mindennapi nyelvben többféle értelemben is használjuk. Az egyik szerint szimmetrikus egy alakzat, ha arányos, kiegyensúlyozott, a szimmetria pedig az a fajta összhang, amely egyes részeket egésszé egyesít. Ily módon a szépség szoros kapcsolatban áll a szimmetriával. Második jelentése a szó etimológiájából következik: a szün és metron görög szavakból tevődött össze, és szó szerinti értelmezésben a dolgok közös mértékét jelenti, azt a középutat, amelyre Arisztotelész etikája szerint az erényeseknek törekedniük kell cselekedeteikben.

Arisztotelész erényesnek nevezte azt, aki az arany közép fele törekszik, én inkább tudatosnak hívom. (Hozzáfűzöm, én az arany közepet nem egy vékony kis pallónak képzelem el, hanem egy igen széles mezsgyének, aminek szélessége – mint minden – szintén egyénre szabott. Én épp ennek tágítására adom ki a nyári önismereti táboraimban alap házi feladatnak az énhatár-feszegetést.)

De mit is jelent mindez a 8-asra vonatkoztatva? Azt, hogy épp annyi a fent megvalósításának az esélye, amennyi lenttel bír az ember. (Milyen jó szó ez a bír! Elbír…) Legmélyebb meggyőződésem az, hogy minden nehézség, fájdalom, trauma, sérülés valójában hatalmas lehetőség arra, hogy – ezeket transzformálva – tőkét kovácsoljunk a negatívumokból. Ha az ember nem zuhan bele az önsajnálatba, a haragba, az utálkozásba, hanem elfogadja mindazt, amit kapott (bizonyos szinten választott), majd ezt feldolgozza, elengedi, talán még meg is érti, akkor ebből bölcsesség, tapasztalat, átadni való tudás lesz.

Tehát amilyen a 8-asunk alja, olyan lehet a teteje is. Minden fájdalom, minden negatív dolog nagyszerű lehetőség az örömre, a pozitív dolgokra. A szent szimmetria jegyében mélység és magasság egy sugárban van.

A következő fejezetekben a saját szexualitásom felfedezéséhez vezető – időnként göröngyös – utamról fogok írni, bízva abban, hogy sokaknak erőt adhat az, ha leírom, honnan indultam, miken mentem keresztül. Ezekről ma azt gondolom: igenis kellettek ahhoz, hogy most annyi embernek tudjak adni, és boldog párkapcsolatban élő, a szexet élvező, nőiségében kiteljesedett nő lehessek.