Cormac McCarthy

NEM VÉNNEK VALÓ VIDÉK

Cormac McCarthy

NEM VÉNNEK

VALÓ VIDÉK

Magvető

Budapest

MAGVETŐ KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.

Budapest

Copyright © Cormac McCarthy, 2005

Hungarian translation © Bart István, 2008

Felelős szerkesztő: Sárközy Bence

Borító: Pintér József

ISBN 978 963 14 3105 6

elektronikos verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

I

Egyszer juttattam valakit gázkamrába. Huntsville-ben. Egyetlen egyszer. Már letartóztatni is én tartóztattam le és a koronatanú is én voltam. Kétszer vagy háromszor is elmentem meglátogatni a börtönben. Tán inkább háromszor. Utoljára a kivégzése napján. Törvényesen nem kellett volna de én elmentem. Habár nem szívesen. Egy tizennégy éves kislányt ölt meg és mondhatom sose jókedvemből látogattam hát még a kivégzése napján de úgy éreztem el kell mennem. Az iratokban az állt hogy szerelemféltésből tette de nekem elmondta hogy szó se volt szerelemről közte meg a lány között. Csak úgy találkozgattak vele pedig hát nagyon fiatalka volt még. Ő is csak épp betöltötte a tizenkilencet. Nekem elmesélte hogy amióta csak az eszét tudta mindig is meg akart ölni valakit. Azt mondta hogy ha kiengednék újra megtenné. Azt is mondta hogy tudja hogy a pokolra jut. A saját fülemmel hallottam tőle. Nem is tudtam mit gondoljak. Én ilyen emberrel még azelőtt nem találkoztam és az jutott az eszembe hogy hátha valami új emberfaj lehet. Végignéztem ahogy beleszíjazták a székbe aztán rácsukták az ajtót. Tán kicsit ideges volt de máskülönben nem látszott rajta semmi. Azt hiszem tényleg tudta hogy negyedóra múlva a pokolban lesz. Ebben biztos vagyok. Azóta is sokat törtem a fejem ezen a dolgon. Szívesen elbeszélgetett az emberrel. Engem mindig seriffnek hívott. Csak épp én nem tudtam hogy mit mondjak neki. Mert mit mondjon az ember az olyannak aki maga bevallja hogy neki nincsen lelke? Mért is mondana neki valamit is? Mindenesetre sokat gondolkoztam róla. De ez még semmi se volt ahhoz képest hogy mi jött még azután.

Azt mondják hogy a szem a lélek tükre. Én nem tudom hogy az ő szeme minek a tükre volt vagy minek nem és azt hiszem most már nem is fogom megtudni. Csak azt tudom hogy másképpen is lehet nézni a világot és van is olyan szem amely másképpen látja és épp ide akarok kilukadni. Mert velem aztán úgy elbánt hogy soha a büdös életben nem hittem volna hogy ide jutok. De valahol odakinn a pusztában lakik egy próféta igazi hús-vér próféta aki a pusztítás prófétája és én nem szeretnék találkozni vele. Tudván tudom hogy igazán létezik. Mivel láttam a művét. Velem egyszer történt meg hogy rám nézett az a szem. Még egyszer nem vállalom. Többször nem kockáztatok és nem fogok magamtól elébe állni. Nemcsak azért mert öregebb lettem. Bárcsak úgy volna. Még azt se mondhatnám hogy azért mert az ember az ilyesmit vagy akarja vagy nem. Mert azt én mindig is tudtam hogy aki arra vállalkozik amire én annak nem szabad félni a haláltól. Ez úgy igaz ahogy mondom. Nincsen ebben semmi nagyzolás meg semmi mert az ember csak teszi a dolgát. De ha félsz mindjárt megérzik rajtad. A szívveréseden. Azt hiszem főleg arról van szó hogy ki mit hajlandó elvállalni. És azt hiszem a lelkét kellene kockára tenni az embernek. Azt meg én nem akarom. Azt hiszem most már soha többé.

A járőr aki behozta odaállította Chigurh-t az iroda sarkába hátrabilincselt kézzel ő meg letelepedett a forgószékébe levette a kalapját feltette a lábát az íróasztalra aztán a mobilján felhívta Lamart.

Akkor érkeztek. Az altisztnek valami tartály lógott a vállán olyasféle mint a tüdőtágulásos betegek oxigénpalackja. Az ingujja alatt meg egy gumicső vezetett egy kábító pisztolyhoz amely éppen olyan volt mint amilyent a vágóhídon használnak. Vagy nagyon hasonló. Megnézheti ha bemegy az őrsre. Én a saját szememmel láttam. Isten bizony.

Amikor felállt a székéből leakasztott egy kulcsot az övén lógó kulcskarikáról és kinyitotta a bezárt íróasztalfiókot hogy elővegye belőle a fogdakulcsokat. Közben kissé előrehajolt. Ekkor Chigurh hirtelen leguggolt a hátrabilincselt kezét áthúzta maga alatt a térde alá. Aztán letette magát a földre hanyatt dőlt és a láncot a felhúzott lába alatt előrerántva könnyeden s ruganyosan talpra ugrott. Mintha ki tudja mióta gyakorolná már. Két összebilincselt öklével lesújtott az altiszt fejére aztán felugrott a levegőbe és két térddel nyakon rúgta majd a lánccal lehúzta a fejét.

Lezuhantak a padlóra. Az altiszt megpróbálta bedugni a kezét a lánc alá de hiába. Chigurh meg fektében térdét az altiszt testének feszítve húzta maga felé az összebilincselt kezét. Az altiszt vadul hadonászott és rúgkapált s közben megindult oldalvást fekve a padlón körbe-körbe felrúgta a szemetes kosarat és kerekesszékét a szoba túlsó végébe repítette. Egy rúgással becsapta az ajtót és jobbra-balra hengergőzve maguk köré csavarta a hosszú szőnyeget. Hörögve szedte a levegőt és vért öklendezett. A saját vérébe fulladt bele. De Chigurh csak egyre erősebben húzta. Csontig vágott a bilincs széle. Az altisztnek felszakadt a jobboldali nyaki ütőere és a sugárban kilövellő vér a szoba szemközti falára freccsent aztán onnan széles csíkokban csurgott le a padlóra. A rúgkapálás lassult aztán megszűnt. Már csak rángatózott. Aztán egészen elcsendesedett. Chigurh rajta feküdt és mélyeket lélegzett. Amikor feltápászkodott levette a kulcskarikát az altiszt övéről kiszabadította magát a bilincsből az altiszt revolverét a nadrágja övrészébe dugta aztán kiment a mosdóba.

Hidegvizet csurgatott a csuklóira amíg el nem állt a vérzés a fogával csíkokra szaggatott egy törülközőt azzal bekötözte magát aztán visszament az irodába. Felült az íróasztalra és az ott álló ragszalagtartóról letépdesett darabokkal rögzítette a kötést s közben a padlóról fölfelé meredő halottat nézegette. Amikor végzett kivette a hulla zsebéből a tárcáját kivette belőle a pénzt begyűrte az ingzsebébe és a tárcát ledobta a földre. Levette róla a légtartályt fogta a kábító pisztolyt kiment az udvarba és beült a járőrkocsiba beindította a motort hátramenetbe kapcsolt aztán kihajtott az utcára.

Az országútra érve kinézett magának egy viszonylag új típusú Ford kupét melyben csak a vezető ült s aztán bekapcsolta a villogót és megnyomta a sziréna gombját. A Ford lehúzódott az útpadkára. Chigurh beállt mögéje leállította a motort a vállára akasztotta a légtartályt aztán kiszállt. A Ford vezetője a visszapillantó tükörben nézte ahogy jön előre hozzá.

Valami nincs rendben? kérdezte.

Kérem uram szálljon ki a gépkocsiból.

A férfi kinyitotta az ajtót és kiszállt. Miről van szó? kérdezte.

Kérem álljon kissé távolabb a gépkocsitól.

A férfi kissé félrehúzódott. Chigurh látta amint megjelenik a szemében a kétely az előtte álló vérfoltos alak láttán de akkor már késő volt. Olyan mozdulattal mint egy hittérítő Chigurh a férfi fejére tette a kezét. A légpumpa dugattyúja kis cuppanó hangot adott majd kattant egyet mint amikor becsukódik egy ajtó. A férfi hangtalanul lerogyott a földre egy kis kerek lukkal a homlokán melyből vér bugyogott elő s lecsorgott a szemébe kimosva belőle a világ lassan tűnő képét. Chigurh letörölte a kezéről a vért a zsebkendőjével.

Csak nem akartam hogy összevérezd a kocsit – mondta.

Moss a csizmája sarkát a bazalttörmelékbe mélyesztve ült a hegygerincen és az alatta elterülő sivatagot pásztázta a nagy tizenkettes német látcsövével. A kalapja hátratolva a tarkójára. A könyöke a térdére támasztva. A vállán átvetve egy .270-es kaliberű nagyöblű ’98-as Mauser szép rétegelt jávorfa és dió tussal. Unertl gyártmányú távcső volt rászerelve ugyanolyan fényerejű mint a látcsöve. Az antilopcsorda nem egészen egy mérföldnyire volt tőle. Alig egy órája kelt csak fel a nap és a hegy meg a sziklák hosszú árnyéka még messze előre kivetült a kiszáradt ártér síkjára. Ott feketéllett valahol Moss árnyéka is a többi közt. Leeresztette a látcsövét és körülnézett a tájon. Messze lenn délen Mexikó goromba hegyei. Eladdig a folyó kanyarulatai. Nyugat felé meg a határvidék kiégett sárgás lapálya. Kiköpte a szájában összecsomósodott nyálat és szája szélét a vászon munkásinge vállába törölte.

Fél perc alatt le tudná teríteni az egész csapatot. Öthüvelykenként eltolva a lőszöget ezer yardról. A lőállás amit kinézett magának egy hosszú törmelékkúp görgetegének a végében volt jócskán lőtávolon belül. Csak épp majd’ egy órába telik majd mire odaér az antilopok meg szél ellen legeltek tőle. Legfeljebb az játszott a kezére hogy éppen nem fújt.

Amikor leért a sziklagörgeteg végébe óvatosan felegyenesedett és a szeme az antilopokat kereste. Nemigen távolodtak el attól a helytől ahol utoljára látta őket de még mindig legalább hétszáz lábnyira voltak tőle. Látcsövén újra szemügyre vette az állatokat. Porszemek táncoltak a légben és a hőség is eltorzította a képet. A talaj fölött gyöngyházködben por és pollenfelhő lebegett. Több fedezék már nem kínálkozott az antilopokig és csak egy lövése volt.

Kissé előbbre kúszott a kavicson lehúzta az egyik csizmáját és kirakta egy sziklára megtámasztotta rajta a csövet aztán a puskaszíjat a karjára tekerte a hüvelykjével kibiztosította a závárzatot és belenézett a távcsőbe.

Az antilopok a fejüket feltartva álltak megdermedve és mind feléje néztek.

A fene egye meg – suttogta.

A nap a háta mögött volt és aligha a távcső lencséje csillant bele a szemükbe. Egyszerűen csak észrevették.

A puska elsütő billentyűje kilencunciás nyomásra volt beállítva Moss óvatosan a vállához szorította a fegyvert megint belenézett a távcsőbe és a célkeresztet kissé feljebb igazította a magából legtöbbet mutató állat hátánál. Pontosan tudta hogy százyardonként milyen görbét fog leírni a golyó. Csak épp a távolságban nem volt biztos. Ujját a ravasz hajlatára helyezte. Az aranyláncon a nyakában hordott vaddisznóagyar odafeküdt a könyöke mellé a kavicsok közé.

A nagy kaliber és a csőfék dacára a puska felugrott amikor elsütötte. Amikor újra belenézett a távcsőbe azt látta hogy az állatok ugyanúgy állnak mint az előbb. A 150 grain súlyú golyónak csaknem egy egész másodpercbe telt hogy odaérjen a hangnak viszont kétszer annyi időbe. Az antilopok csak álltak és nézték a becsapódó golyó által felcsapott porbokrétát. Aztán egyszer csak nagyot ugrottak és szinte azonnal teljes sebességgel elvágtattak a lapályon s mögöttük még hosszan dörgött a sziklákról vissza-visszaverődő lövés öblös döreje amíg szét nem terült a szélesen ásító síkság kora reggeli magányos csöndjében.

Moss felállt és elnézett utánuk. A szeméhez emelte a látcsövét. Az egyik állat lemaradt a többitől bicegett az egyik lábára és Moss arra gondolt hogy a golyó alighanem visszapattant a kőkemény földről és a bal hátsó fertályába fúródott. Előrehajolt és kiköpte a szájában összegyűlt nyálat.

A fene egye meg – mondta.

Nézte hogyan tűnnek el déli irányban a köves bakhátak mögött. A vöröses-sárga fátyolos porfelhő hosszan ott lebegett a mozdulatlan reggeli légben mígnem lassan leülepedett. Csendes és üres volt a száraz völgyteknő. Mintha mi sem történt volna. Moss leült felhúzta a csizmáját fogta a puskáját kiugratta a kilőtt hüvelyt betette az ingzsebébe aztán becsukta a závárt. Szíjánál a vállára kerítette a puskát és elindult.

Legalább negyven percbe telt mire átért a völgyteknő túloldalára. Aztán nekivágott a megdermedt lávafolyam enyhe de annál hosszabb kaptatójának elballagott a gerinc délkeleti végéig és a hegyfokról letekintett a síkságra ahol az állatoknak az imént nyoma veszett. Látcsövével lassan végigpásztázta a tájat. Nagy fekete farkatlan kutyát pillantott meg a síkon loholni. Alaposabban is szemügyre vette. Hatalmas feje volt a füle megkurtítva és csúnyán bicegett. Ekkor a kutya megtorpant s egy darabig állva maradt. Hátrafelé nézett. Aztán tovább kocogott. Moss leeresztette a látcsövet és szabad szemmel nézett a kutya után.

Hüvelykujját a puskaszíjba akasztva kalapját hátratolva tovább baktatott a gerinc vonalát követve. Az inge hátán már átütött az izzadság. Sziklafal mellett haladt el kőbevésett primitív rajzok alatt. Akár több ezer évesek is lehettek. Akik odavésték vadászok voltak akárcsak jómaga. Más nyomot nem hagytak maguk után.

A hegygerinc kőgörgetegben végződött s azon vitt lefelé egy meredek csapás. Kétfelől apró kaktuszliliom és macskafark kóró. Letelepedett egy kőre a könyökét megtámasztotta a térdén és a látcsövével szemügyre vette az elébe táruló terepet. Egy mérföldnyire lenn a kiszáradt meder lapályán három járművet vett észre.

Leeresztette a látcsövét hogy teljes széltében lássa a tájat. Aztán megint belenézett a látcsőbe. Úgy látta emberek hevernek a járművek körül. Megvetette a csizmája sarkát a kőtörmelékben és beállította a látcső fókuszát. Megállapította hogy a járművek négy kerék meghajtású pickupok és furgonok vagy talán Bronco terepjárók hatalmas terepabronccsal csörlőkkel és tetőlámpákkal felszerelve. A körülöttük heverő emberek alighanem halottak voltak. Leeresztette a látcsövét. Aztán újra a szeméhez emelte. Megint leeresztette aztán nem csinált semmit csak ült a kövön. Semmi sem mozdult. Sokáig elüldögélt még azon a kövön.

Amikor a kocsik közelébe ért a puska tusát a csípőjének támasztva a karjára fektette és kibiztosította. Aztán megállt. Körbetekintett aztán alaposan megnézte magának a kocsikat. Mindegyiken golyónyomokat látott. Helyenként közvetlenül egymás mellett sorakoztak a lukak s ebből tudta hogy a támadók automata fegyvert használtak. Az ablakokban nemigen maradt üveg és a gumik laposak voltak. Moss hosszan állt és figyelt. Hallgatózott.

Az első jármű vezetője holtan borult a kormányra. A kocsi mögött két további hulla hevert a ritkás de magas elsárgult fű között. A földön fekete alvadt vértócsák. Megint megállt és fülelt. Nem hallott semmit. Csak a legyek zúgását. Hátrakerült a kocsi mögé. Nagy fekete kutya hevert döglötten a földön olyasféle mint amilyent a síkon látott loholni. Hasba lőtték és kiömlött a bele. Kissé távolabb egy harmadik hullát pillantott meg. Hasmánt hevert a földön. Benézett a kitört ablakon a kormányra dőlt halottra. Látta hogy fejbe lőtték. Csupa vér volt minden. Hátraballagott a második járműhöz de az üres volt. Aztán odament a harmadik hullához. Sörétes dugattyús puska hevert mellette a fűben. Rövid csöve volt és a tusa helyén pisztolyagy. Húsztöltényes dobtár volt rászerelve. A csizmája orrával megbökte a halott csizmáját aztán körbehordozta a tekintetét a környező dombokon.

A harmadik jármű megemelt karosszériájú füstös üvegű Bronco volt. Felnyúlt a kilincshez és kinyitotta az ajtót. Egy férfi nézett szembe vele a volán mögül.

Moss visszahőkölt és ráfogta a puskáját. Az ember arca véres volt. Szárazon mozgott az ajka.

Agua cuate – mondta. Agua por dios.

Fekete nejlonhevederrel felszerelt rövidcsövű H&K géppisztoly hevert az ölében. Moss elvette a fegyvert aztán hátrább lépett a kocsitól.

Agua – mondta a férfi. Por dios.

Nincsen vizem.

Agua.

Moss nyitva hagyta az ajtót a géppisztolyt a vállára akasztotta és ellépdelt. A férfi a szemével követte. Moss elölről megkerülte a Broncót és a vezetőfülke túlsó ajtaját is kinyitotta. Felhúzta a fogantyút és előredöntötte az ülést. Az ülések mögötti rakteret fémesen csillogó hőszigetelő paplan borította. Moss felhajtotta a szélét. Egyforma tégla nagyságú nejlonba burkolt csomagok. A szemét a kormánynál ülő férfin tartva elővette a kését és felhasította az egyiket. Valami száraz barna por folyt ki belőle. Megnyalta a mutatóujját belemártotta a porba és megszagolta. Aztán a nadrágjába törölte az ujját visszatakarta a csomagokat és távolabbra húzódva a kocsitól megint körül fürkészett a tájon. Sehol semmi. Kissé arrébb lépdelt és látcsővel is szemügyre vette a környező dombokat. Mögötte a megkövült lávafolyam. Dél felé meg a lapály. Elővette a zsebkendőjét visszament a kocsihoz és mindent letörülgetett amihez hozzáért. A kilincset az emeltyűt a takaró fémes felületét és a nejloncsomagolást is. Megpróbálta felidézni hogy nem nyúlt-e még ezen kívül valami máshoz is. Visszament az első terepjáróhoz. Zsebkendővel fogta meg a kilincset kinyitotta az ajtót és benézett. Kinyitotta a kesztyűtartót és oda is benézett aztán visszacsukta. Alaposan megnézte magának a kormánynál ülő halottat. Nyitva hagyta az ajtót megkerülte a kocsit és kinyitotta a túlsó ajtót is. Szinte szitává volt lőve. A szélvédő is. Valami kiskaliberű fegyver lehetett. Hat milliméteres. Vagy talán négyes sörét. A lukakból ítélve. Kinyitotta az ajtót megnyomta az ablakemelő gombját de az akku le volt merülve. Becsapta az ajtót megállt a kocsi mellett és a tekintetével a környező alacsony dombokat pásztázta.

Leguggolt lekanyarította a válláról a puskát és lefektette a fűbe. Fogta a géppisztolyt és a tenyere élével kinyitotta az adagolót. A töltényűr be volt töltve de a tárban már csak két lőszer maradt. Megszagolgatta a csövét. Kivette a tárat és a puskáját az egyik vállára véve a géppisztolyt a másikra visszament a Broncóhoz és odadugta a tárat a kocsiban ülő férfi orra alá.

Otra – mondta. Otra.

A férfi bólintott.

En mi bolsa.

Beszél angolul?

Nem kapott választ. A férfi az állával mutogatva próbálta megértetni magát. Moss észrevette hogy két tár dudorodik ki a vászonzekéje zsebéből. Benyúlt a kocsiba és elvette tőle a tárakat de mindjárt vissza is hőkölt. Vér és ürülékszag csapta meg az orrát. Az egyik teli tárat behelyezte a fegyverbe és a másik kettőt zsebre tette.

Agua cuate – hajtogatta egyre a férfi.

Moss körbe tekintett.

Mondtam már – mondta. Nincs vizem.

La puerta – mondta a férfi.

Moss kérdőn nézett rá.

La puerta. Hay lobos.

Nincs itt semmiféle farkas.

Sí sí. Lobos. Leones.

Moss a könyökével becsukta az ajtót.

Visszament az első pickuphoz megállt mellette és benézett a nyitott jobboldali ajtón. Ez az ajtó ép volt az ülés azonban itt is vérfoltos. Az indítókulcs is ott volt még a helyén és Moss benyúlt a kocsiba elfordította a kulcsot aztán megnyomta az ablakemelő gombját. Az ablaküveg táblája lassan előkúszott az ajtóból. Két golyóütötte luk volt rajta és belülről ráfröccsent megszáradt vérpettyek. Ez elgondolkoztatta. Lenézett a lába elé. Ott is vérfoltokat látott. És véres volt a fű is. Felemelte a tekintetét és elnézett a furgon mellett dél felé amerről a kocsik jöhettek. Úgy látszik valaki itt a végsőkig kitartott. Mégpedig nem az a cuate a Broncóban aki vízért könyörgött neki.

Kiballagott a kiszáradt ártérre nagy kört írt le amíg olyan helyre nem ért ahonnan nézve a lapos árnyékok már kirajzolták neki a gyér fűben a keréknyomokat. Elindult a nyomokon délnek. Százlábnyit tett csak meg amikor rábukkant a menekülő nyomára. Attól fogva azt követte mígnem megint véres fűre bukkant. Követte a vérfoltokat.

„Nem jutsz messzire öregem” mondta magában. „Lehet hogy te még azt hiszed. De nem fogsz.”

Akkor otthagyta a nyomot és felment a legmagasabb bucka tetejére a hóna alatt tartva a kibiztosított H&K-t. Dél felé fordította a látcsövét és lassan tüzetesen szemügyre vette a tájat. Semmi. Ujjaival az ingére csüngő vaddisznóagyart babrálta.

Szerintem mostanra már valami árnyékban ücsörögsz – mondta magában – és jönnél visszafele. És se neked se nekem semmi esélyünk hogy meglássuk a másikát.

Leguggolt és a könyökét a térdére támasztva látcsövével végigpásztázta a völgyteknő végében emelkedő sziklás magaslatokat. Aztán keresztbe tette a lábát és még lassabban mint az előbb egyenként is szemügyre vette a szikla alakzatokat. Leeresztette a látcsövet és csak ült és várt.

Nagy hülyeség lenne ha most lelövetnéd magad – mondta maga elé. Úgyhogy inkább ne nagyon ugrálj.

Hátrafordult és fölnézett a napra. Körülbelül tizenegy óra lehetett. Azt se tudjuk hogy a múlt éjjel történt-e a dolog. Az is lehet hogy már két napja. Vagy akár három.

De valószínűleg ma éjjel volt.

Könnyű szél kelt. Hátratolta a kalapját megtörölte a homlokát a selyemkendőjével aztán visszagyűrte a nadrágja farzsebébe. A völgyteknő peremét nézegette főleg egy alacsony sziklás hegynyúlványt a keleti szélén.

A sebzett állat se megy hegynek fel – mondta. Az nem létezik.

Beleizzadt mire felért a sziklás tetőre. Már majdnem delelőn állt a nap. Messze északon egy vontatót látott döcögni a hőségtől reszkető síkságon. Körülbelül tízmérföldnyire lehetett. Vagy talán tizenötre. A 90-es úton haladt. Leült újra elővette a látcsövet és tekintetét végighordozta az innen elébe táruló tájon. Aztán egyszer csak megállt a kezében a látcső.

Egy kőgörgeteg aljában valami kis kék dolgot pillantott meg. Hosszan nézte a látcsövével. Nem látott semmi mozgást. A környéket is alaposan szemügyre vette. Aztán tovább figyelt. Majd’ egy órába is telt mire felkászálódott és megindult lefelé.

A halott egy sziklának dőlve hevert a földön a lába közt egy kibiztosított rendőrségi nikkelezett .45-ös automatával. A sziklának vetett háttal ülhetett aztán amikor meghalt oldalt hengeredett. Nyitva volt a szeme. Mintha nézne valamit. Valami nagyon apró dolgot a fű között. Körötte véres volt a föld és véres volt a szikla is mögötte. Alighanem azért volt még vörös a vér mert a szikla árnyékában még nem érte a nap. Moss felvette a földről a pisztolyt a hüvelykujjával megnyomta a reteszelő gombot és visszaeresztette a kakast. Leguggolt és megpróbálta a férfi nadrágjába törölni a tusról a vért de már nagyon rászáradt. Felegyenesedett és a pisztolyt betűzte az övébe a háta mögé aztán hátratolta a kalapját és az ingujjával letörölte a homlokáról a verejtéket. Vastag bőr aktatáska állt a halott ember mellett és Moss mindjárt tudta hogy mi van benne. Olyan biztos volt a dolgában hogy szinte valami rémület fogta el bár maga sem tudta miért.

Amikor végül is rászánta magát hogy felvegye a földről csak pár lépésnyire vitte aztán leült a fűbe és letette maga mellé a puskát. Szétvetett lábbal ült az ölében a géppisztollyal és a térde közé állított aktatáskával. Kicsatolta a két bőrszíjat és felpattintotta a sárgaréz zárat aztán felhajtotta a táska lapját de mindjárt vissza is hajtotta.

A táska színültig volt százdollárosokkal. Kötegelve lepecsételt banki szalaggal átkötve és mindegyiken az állt hogy $ 10.000. Nem tudta mennyi lehet az egész de azért sejtette. Csak ült és nézte aztán megint visszahajtotta a táska lapját és ült tovább lehorgasztott fejjel. Ott látta maga előtt az egész életét egy kupacban. Nap mint nap hajnaltól sötétedésig mind a holta napjáig ott volt előtte az egész élet. Belefért volna mindenestül ebbe a bőr aktatáskába.

Felemelte a fejét és elnézett a kőgörgeteg fölött. Könnyű szél támadt észak felől. Hűvös szél. De a nap is tovább sütött. Egy óra volt. Odanézett a fűben heverő halottra. Drága krokodilbőr csizmát viselt mely megtelt vérrel és a vér már kezdett átütni rajta és megfeketedett tőle a csizma bőre. Eddig tartott az élete. Itt ért véget. Ahol dél felé a távolban hegyek magaslanak. Szél borzolja a füvet. És csönd van. Visszazárta a táska zárját becsatolta a szíjakat felállt és a vállára kanyarította a puskaszíjat aztán fogta az aktatáskát meg a géppisztolyt és betájolta magát az árnyéka után.

Úgy gondolta bízvást visszatalál a kocsijához és úgy képzelte hogy talán majd éjszaka gyalog kel át a sivatagon. Arrafelé azonban sok volt a csörgőkígyó és tudta hogy ha éjnek idején megmarja egy akkor valószínűleg ő is beáll a sorba és az aktatáska a tartalmával egyetemben új tulajdonoshoz kerül. Ellenkező esetben viszont világos nappal kell átvágnia a síkságon gyalog a vállán egy automata lőfegyverrel és egy több millió dollárt tartalmazó aktatáskával. Ráadásul semmi kétség sem fért hozzá hogy lesz valaki aki keresni fogja ezt a pénzt. Esetleg több valakik is.

Arra gondolt visszamenne azért a rövidcsövű sörétes puskáért meg a tárakért. Erős bizodalma volt ebben a fegyverben. Meg arra gondolt hogy a géppisztolyt viszont otthagyja. Végtére is automata fegyverért automatikusan börtön jár.

Végül is semmit sem hagyott ott aminthogy a kocsikhoz sem ment vissza. Toronyiránt vágott neki az útnak hol a bazaltgörgeteg nyúlványai közti hasadékokban haladt hol meg a dimbes-dombos nyílt fátlan síkon. Késő délután lett mire elérte azt a bekötő utat amelyen a hajnali szürkületben időtlen időkkel azelőtt elindult. Aztán körülbelül egy mérfölddel följebb ott állt a pickupja.

Kinyitotta az ajtót és odaállította a puskát az ülés mellé. Megkerülte a kocsit kinyitotta a sofőrülés ajtaját megemelte a fogantyút előrehúzta az ülést és betette mögéje az aktatáskát meg a géppisztolyt. A .45-öst és a látcsövet az ülésre tette beült és amennyire csak lehetett a lábával hátratolta az ülést aztán bedugta a kulcsot a gyújtásba. Levette a kalapját hátradőlt és a fejét nekitámasztotta a hátsó ablak hideg üvegének. Lehunyta a szemét.

Amikor az országúthoz ért lelassított átzötyögött a sárfogó rácson amely a tehenek miatt volt odafektetve a földút torkolatába aztán kifordult az aszfaltozott útra és bekapcsolta a világítást. Nyugatnak indult Sanderson felé és minden sebességkorlátozást betartott. A város keleti végén álló benzinkútnál megállt cigarettáért meg megivott egy pohár vizet aztán befordult a Sivatagi Park felé beállt a lehorgonyzott lakókocsi mellé és leállította a motort. Odabenn világosság volt.

Ha száz évig élek se lesz még egy ilyen napom ebben az életben – mondta. De mire kimondta már meg is bánta.

A kesztyűtartóból elővette az elemlámpát aztán kiszállt kivette az ülés mögül a géppisztolyt meg az aktatáskát és bemászott a lakókocsi alá. Hanyattfeküdt szemügyre vette az alját. Olcsó plasztik csövek és pozdorja lemez. Foszló szigetelőanyag. Fogta a H&K-t bedugta egy sarokba és ráhúzta a szigetelő paplant. De még maradt egy kicsit a lakókocsi alatt. Ott feküdt hanyatt és gondolkodott. Aztán az aktatáskát maga után húzva előmászott leporolta magát fölment a lépcsőn és benyitott.

A felesége a díványon hevert TV-t nézett és Coca Colát iszogatott. Föl se nézett. Három óra van – mondta.

Talán jöjjek vissza később?

A felesége megfordult a díványon végigmérte a férfit aztán tovább nézte a tévét. Mi van abban a táskában?

Egy csomó pénz.

Akkor jó.

Moss kiment a konyhába és kivett egy sört a hűtőszekrényből.

Ideadnád a kocsikulcsot?

Hova mész?

Cigiért.

Szóval cigiért.

Igen Llewelyn. Cigarettáért. Itt ültem bezárva egész nap.

Mit szólnál egy kis ciánhoz? Vagy azt nem szereted annyira?

Add már ide azt a rohadt kulcsot. Majd kiülök az udvarba bagózni.

Moss belekortyolt a sörbe aztán bement a hálószobába fél térdre ereszkedett és betolta a táskát az ágy alá. Visszament a nappaliba.

Vettem neked cigarettát – mondta. Mindjárt behozom.

Ott hagyta a sört a pulton kiment és kivette a pickupból a két doboz cigarettát a távcsövet a vállára kerítette a .270-est bevágta a pickup ajtaját és visszament a lakókocsiba. Odaadta a cigarettát a feleségének és megint bement a hálószobába.

Honnan van az a pisztoly? szólt utána a nő.

Jó helyről.

Vetted?

Találtam.

A nő felegyenesedett ültében. Llewelyn!

Moss visszajött a hálószobából. Na mi van? kérdezte. Mit üvöltözöl itt nekem?

Mennyit adtál ezért a vacakért?

Mért kell neked mindent tudni?

Tudni akarom hogy mennyit adtál érte.

Mondtam már. Találtam.

Egy frászt találtad.

Moss letelepedett a díványra fölrakta a lábát a dohányzó asztalra és belekortyolt a sörébe. De akkor se nem az enyém. Nem vettem pisztolyt. Érted?

Még szép.

Kibontotta az egyik cigarettásdobozt kivett belőle egy szálat és rágyújtott az öngyújtójával. Hol voltál egész nap?

Elmentem neked cigarettáért.

Tudod mit? Nem is vagyok rá kíváncsi miket műveltél.

Moss a sörét szürcsölgette. Bólintott. Akkor jó.

Azt hiszem jobb is ha nem tudok róla.

Ha sokat jártatod a szádat elviszlek hátra és jól megkeféllek.

Milyen nagy a pofád!

Jól van. Csak csináljad.

Az a spiné is ezt mondta mi? kérdezte a nő.

Na csak várj. Befejezem a sörömet aztán majd megbeszéljük hogy miket mondott a spiné.

Amikor felébredt 1:06-ot mutatott az éjjeliszekrényen álló digitális óra. Hanyatt feküdt az ágyban és a mennyezetet bámulta. A kinti higanygőz lámpa hideg kék fénye halvány derengésbe vonta a hálószobát. Olyan volt mint a téli holdvilág. Volt benne valami távoli ami a csillagokra emlékeztette. De hozzászokott már. Minden jobb mint sötétben aludni.

Lerúgta magáról a takarót és kiült az ágy szélére. Elnézte a felesége meztelen hátát. A párnán szétterült haját. Lenyúlt a takaróért és betakargatta vele a vállát aztán felkelt és kiment a konyhába.

Elővett egy üveg ásványvizet a jégről lecsavarta a kupakját és a nyitott hűtőszekrény ajtón át kihulló fényben belekortyolt. Aztán csak állt a kezében a palackkal miközben páracseppek gyűltek a hideg üveg falára és nézett ki az ablakon az országúti lámpák felé. Hosszan állt ott.

Amikor visszament a hálószobába fölszedte a földről az alsónadrágját felhúzta aztán kiment a fürdőszobába és becsukta maga mögött az ajtót. Aztán átment a másik hálószobába előhúzta a táskát az ágy alól és kinyitotta.

A padlón ült a térde közé fogott táskával és könyékig beletúrt a pénzbe aztán kiszedegette a táskából. A kötegek húsz sorban hevertek egymáson. Visszarakosgatta a pénzt aztán a padlóhoz ütögette a táskát hogy a kötegek visszarendeződjenek a helyükre. Annyiszor tizenkettő. Fejben is ki tudta számítani. Két egész négy tized millió. Csupa használt bankjegyben. Aztán csak ült és bámulta a pénzt. Ez komoly dolog. Nem csak egy szerencsés véletlen.

Becsukta a táskát becsatolta a szíjakat és visszadugta az ágy alá. Aztán felállt és kinézett az ablakon. A csillagokat nézte a várostól északra húzódó sziklás hegygerinc fölött. Minden csendes volt. Még kutyaugatás se hallatszott. De nem a pénz miatt riadt fel álmából. Mind meghaltatok egészen? tette fel magának a kérdést. Ugye nem?

A felesége felébredt az öltözködés neszeire és feléje fordult az ágyban.

Llewelyn?

Tessék.

Mit csinálsz?

Öltözök.

Hová mész?

El.

Hová mész drágám?

Valamit elfelejtettem elintézni. Mindjárt jövök vissza.

Mit akarsz csinálni?

Kihúzta a fiókot kivette belőle a .45-öst kiugratta a tárat ellenőrizte aztán visszatolta a helyére és a pisztolyt az övébe dugta. Megfordult és a feleségére nézett.

Megyek elintézek valamit a kurva életbe és ne rinyálj mert úgyis elmegyek. Ha nem jövök vissza mondd meg anyámnak hogy szeretem.

Llewelyn az anyád már rég meghalt.

Akkor majd megmondom neki én.

A felesége felült az ágyban.

Llewelyn a frászt hozod rám. Valami baj van?

Nincsen semmi baj. Aludj tovább!

Aludjak tovább?

Mindjárt itt leszek.

A kurva életbe Llewelyn.

Visszafordult az ajtóból és a feleségére emelte a tekintetét. És mi van ha az lesz hogy nem jövök vissza? Akkor ezek lesznek az utolsó szavaid hozzám?

A felesége magára kapta a pongyoláját és kiment utána a konyhába. Moss elővett a mosogató alól egy üres műanyag demizsont és odatette a csap alá.

Van róla fogalmad hogy hány óra van?

Van.

Drágám én nem akarom hogy elmenjél. Hová mész egyáltalán? Nem akarom hogy elmenjél.

Én se akarok elmenni de muszáj. Nemsokára visszajövök. De ne várj meg ébren.

Beállt a kivilágított benzinkúthoz leállította a motort elővette a térképet a kesztyűtartóból széthajtogatta az ülésen és hosszan tanulmányozta. Végül bejelölte a helyet ahol a kocsikat sejtette aztán berajzolta magának az oda vezető utat visszafelé a Harkle-mezei marhalegelőig. Jó terepgumija volt és még két tartalék is de ez nagyon nehéz terep lesz. Elnézegette a térképre húzott vonalat. Aztán előrehajolt újra megnézte magának a domborzatot és másik vonalat rajzolt a térképre. Aztán meg csak ült és nézte a térképet. Amikor beindította a motort és kifordult az országútra éppen negyed három volt az út üres és a rádió se szólt ezen a távoli vidéken még csak nem is sercegett.

A kerítéshez érve kiszállt kinyitotta a marhajárás sorompóját áthajtott rajta aztán megint kiszállt és behúzta maga mögött aztán megállt a pickup mellett és hallgatta a csöndet. Aztán visszaült a volánhoz és megindult délnek a földúton.

Nem kapcsolta be a négykerék meghajtást és óvatosan kettes sebességben haladt. A hold még nem volt sehol de fénye fátyolos derengést bocsátott a feketén kirajzolódó hegyek elébe. Lefelé fordult arra amerre aznap reggel leállította a pickupot valami használatlan régi szekérúton amely keletnek haladt a Harkle-mezőn keresztül. Amikor aztán felkelt a hold sápadt dagadt és idomtalan pofája úgy fénylett a hegyek felett hogy az egész tájat bevilágította és Moss el is oltotta a fényszóróit.

Fél óra múlva megállt és a gerincen végiglépkedve kiment a kis emelkedő tetejére és lenézett kelet és dél felé. Ragyogott a hold. Minden kékben úszott. A síkon jól látszott az égen átvonuló felhők árnyéka. Meg-megiramodva amikor a hegyoldal fölé értek. Elüldögélt a varas kérges földön törökülésben. Sehol egy prérifarkas. Sehol semmi. Ami mexikói drogkereskedő lehetne. Hát igen. Végül is mindenkinek kell lenni valaminek.

Amikor visszaült a pickupba letért a csapásról és csak a holdvilágra hagyatkozott. Elhaladt a völgy fölső végében kiugró bazaltfok alatt aztán megint délnek fordult. Jó memóriája volt ismerős vidéken járt. Olyan terepen melyet aznap reggel már alaposan szemügyre vett a gerincről. Megint megállt és kiszállt fülelni. Amikor visszaült lefeszegette a mennyezetvilágítás műanyag fedelét kivette az izzót és betette a hamutartóba. Aztán az elemlámpával a kezében újra belemerült a térkép tanulmányozásába. Amikor legközelebb megállt nem szállt ki csak leállította a motort és ott ült a kocsiban leeresztett ablakkal. Sokáig.

A völgykatlan felső végétől félmérföldnyire állította le a kocsit fogta a vizes demizsont és az elemlámpát betette a farzsebébe. Aztán fölvette az ülésről a .45-öst és az ujjával benyomva a zár nyelvét halkan becsukta az ajtót aztán megindult lefelé a lapályon álló kocsik felé.

Ott voltak ahol hagyta őket a kilőtt abroncsukon gubbasztva. A csőre töltött .45-össel a kezében lassan lopakodva közelített feléjük. Körülötte minden csendes volt. Talán a hold miatt. Csak a tulajdon árnyéka követte de azt is sokallotta. Ronda érzés volt. Hívatlan vendégnek lenni a halottak közt.

De inkább csak ne hívogassatok – szólt oda nekik. Még nem tartozom közétek. Egyelőre.

A Bronco ajtaja tárva-nyitva állt. Amikor ezt meglátta megtorpant és azonnal fél térdre ereszkedett. A demizsont maga mellé állította a földre.

Na te seggfej – mondta. – Most megnézheted magad. Ez a hülyék sorsa.

Lassan megfordult maga körül és körülnézett a holdvilágos tájon. Nem hallott mást csak a saját szívdobogását. Legörnyedt és odalopózott a kocsihoz aztán a nyitott ajtóhoz érve benézett rajta. A férfi a kormányra dőlve ült. Oldalvást mert még rajta volt a biztonsági öv. Körülötte mindenfelé friss vér. Moss előhúzta az elemlámpáját ráborította a tenyerét és felkattintotta. Fejbe lőtték. Semmi lobos. Semmi leones. A lefogott elemlámpát az ülések mögötti raktérre irányította. Üres volt. Lekapcsolta az elemlámpát és egy darabig csak állt ott. Aztán lassan megindult arra ahol a többi hulla hevert. A rövidcsövű sörétes puska nem volt sehol. A hold már az égbolt negyedénél járt. Szinte nappali világosság volt. Úgy érezte magát mint egy bogár egy befőttes üvegben.

Félúton járt a völgykatlan oldalában a pickupja felé tartva amikor valami megtorpantotta. Lekuporodott s a kibiztosított pisztolyt tartó kezét a térdére tette. A holdfényben jól látszott a tetőn álló kocsi. Összehunyorította a szemét és elnézett kissé távolabbra a pickup mellett hogy jobban lássa. Ott állt mellette valaki. Aztán semmi.

Látod nincs az a hülyeség ami ki ne telnék tőled. De most meghalsz.

Bedugta a .45-öst a háta mögé az övébe és lassú futólépésben megindult a bazaltgörgeteg felé. Valahonnan a távolból autómotor indítása hallatszott. Fönn a tetőn felgyulladtak egy autó fényszórói. Futásnak eredt.

Mire odaért a kőgörgeteghez a zárt pickup már félúton járt a völgy felé. A fényszórók ugrálva táncoltak a gödrös sziklás terepen. Körülnézett hogy nem bújhatna-e el valami mögé. Lehasalt a gyér fűbe és a fejét a két kinyújtott karja közé rejtette aztán várt. Vagy észrevették vagy nem. Várt. A kocsi elhaladt mellette. Amikor elment Moss felkelt és görnyedten mászva megindult fölfelé a hegyoldalban.

Félúton megállt és mélyeket lélegzett de csak a foga közt szűrve a levegőt mert közben megpróbált hallgatózni. A reflektorok valahol alatta lehettek. De nem látta a fényüket. Tovább mászott. Kissé magasabbra érve visszanézett és most már ki tudta venni a síkon álló járművek fekete körvonalait. Akkor a kocsi megfordult és a reflektorokat kioltva újra fölfelé indult a hegyoldalban.

Moss a kövekhez lapulva feküdt a földön. Fénysugár ugrált végig a bazalttömbökön aztán vissza. A kocsi lelassított. Hallotta hogy a motor üresben dohog. Jó nagy motor lehet. A fényszóró újra végigsöpört a sziklákon.

„Na jól van” mondta magában. „Legalább véget ér ez a kínlódás. Az lesz a legjobb mindenkinek.”

Felmorgott a motor aztán megint alapjáraton. A kipufogó mély hörgő hangot hallatott. Isten tudja micsoda nagy dög lehet. A kocsi kisvártatva tovább haladt a sötétben.

Amikor felért a gerincre lekuporodott előhúzta a háta mögül a .45-öst bereteszelte aztán visszadugta az ölébe. Észak aztán kelet felé kémlelt. A terepjárónak nyoma sem volt.

Na milyen érzés lenne az ócska kis kocsidban ülni a sarkadban ezzel a cirkálóval?

Aztán rájött hogy azt a pickupot valószínűleg soha az életben nem látja többé.

„Sebaj” mondta magában. „Nem ez az egy lesz amit többé sose lát az életben.”

A völgykatlan túlsó végében megint felgyulladtak a fényszórók. Moss hasra vetette magát. Figyelte merre indul. Visszafele indult.

Az a nagy kérdés hogy ha az ember egyszer biztos benne hogy erre kujtorog valaki az ő kétmillió dollárjával akkor mikor hagyja abba a keresést?

Hát éppen ez az. Valószínűleg soha.

Feküdt a földön és hallgatózott. Már egy ideje nem hallotta a motorzúgást. Még várt egy kicsit aztán felkelt és megindult lefelé a gerinc túloldalán. Közben meg a vidéket pásztázta a szeme. Odalenn a holdvilágnál szélesen s némán terült el a kiszáradt folyómeder. Arra nem mehet más út meg nincsen.

Na öcskös most mi a terved?

Majd én megmondom mit csináljál. Szerintem üljél be a pickupba menjél le szépen a völgybe és adjál egy kis vizet annak a bitangnak.

A hold magasan állt az égen és egészen kicsi volt. Elindult oldalvást a lejtőn és közben a szemét az alant elterülő síkon tartotta.

Node van-e benned elég elszántság? tette fel magának a kérdést.

Van hát.

Akkor minden rendben.

Megint meghallotta a motorzúgást. A terepjáró a hegyfok alatti omladék bazaltszikláit megkerülve közeledett és a síkság peremét követte a holdvilágnál eloltott lámpákkal. Moss lehasalt és meglapult a sziklatömbök közt. Folyton a skorpiókon meg a csörgőkígyókon járt az esze mintha anélkül is nem lett volna elég nagy bajban. A kereső fény szüntelen pásztázta a hegyoldal szikláit jobbról balra aztán meg balról jobbra módszeresen. Moss nem mozdult.

A kocsi elment a völgy végébe aztán megfordult. Kettesben haladt néha megállt és olyankor üresben járt a motor. Moss előrébb csúszott hogy jobban lásson. Beütötte a fejét valami éles sziklába és vér csurgott a szemébe a homlokáról. Nem is emlékezett rá hogy mikor szerezte a sebét. A tenyere élével kitörölte a szeméből a vért aztán a kezét a nadrágjába dörgölte. Elővette a zsebkendőjét és a homlokára szorította.

Mi lenne ha dél felé menne le a folyóhoz.

Meg lehet próbálni.

Arrafelé nem annyira nyílt a telep.

Azzal még nem sokra megyünk.

Megállt és a zsebkendőt még mindig a homlokára szorítva felnézett az égre. Sehol egy felhő a láthatáron.

Pedig mire kivilágosodik kellene valami jó helyet találni.

Otthon az ágyban. Az lenne a legjobb.

Hosszan tanulmányozta a kékes holdfényben úszó néma folyómedret. Hallgatag hatalmas halott kőaréna. Várt. Azelőtt is elfogta már ez az érzés. Más vidéken. Nem hitte volna hogy visszatér.

Nagyon hosszan várakozott. A kocsi nem tért vissza. Moss délnek indult a gerinc mentén. Megállt és hallgatózott. De se farkas se semmi.

Mire leért a cserepesen repedezett folyómederbe kelet felé az ég alján sápadt fénycsík jelent meg. Ilyenkor a legsötétebb az éjszaka ennél feketébb már nem lesz. A síkság a folyó kanyarulatai felé nyúlt tova. Még egyszer megállt hallgatózni aztán futólépésben indult tovább.

Hosszú volt az út a folyóig és még mindig legalább kétszáz yardnyira volt tőle amikor megint meghallotta a motorzúgást. Közben a hegygerinc fölött már szürkén derengett. Amikor visszapillantott már a felvert port is látta az ég alján. Még legalább egy mérföldnyire voltak. A hajnali csöndességben csak mint egy motorcsónak hangja valami tó közepe felől. Szinte ártalmatlan. Aztán meghallotta hogy a terepjáró magasabb sebességbe kapcsol. Előhúzta a .45-öst az övéből hogy el ne veszítse aztán teljes erőből futásnak eredt.

Amikor újra visszanézett a kocsi már jóval közelebb volt. Ő meg még mindig legalább százyardnyira volt a folyótól és sejtelme sem volt hogy mire számítson ha odaér. Netán valami meredek falu szurdok várja. A kelet felé magasló hegyek közti hasadékban megjelentek az első napsugarak és éles fénybe vonták az előtte elterülő tájat. A hatalmas zárt terepjáró minden lámpáját és reflektorát bekapcsolva robogott utána nagyokat huppanva a rögös gödrös terepen fel-felbőgő motorral valahányszor a kerekek felpörögtek mert elemelkedtek a talajtól.

Lelőni nem fognak – mondta. Azt nem engedhetik meg maguknak.

Puskalövés csattant s a hangja körbepattogott a völgykatlanban. Akkor jött rá hogy a surrogás amit az imént a feje fölött hallott a folyó felé elszáguldó sörétszemek hangja volt. Visszanézett és látta hogy a hátratolt tetőablakban egy férfi áll derékig kiemelkedve fél kezével a tetőre támaszkodva s a másik kezében puskát tartva.

Éppen ott ahol a partot elérte a szűk kanyonból kiszabaduló folyó hirtelen széles nagy kanyart vett aztán sűrű magas nádas közt folyt tovább amíg hamarosan sziklafalnak nem ütközött és akkor dél felé fordult. Benn a kanyonban még sűrű sötétség volt. Fekete a víz. Lehengeredett a meredek partfalon aztán megkapaszkodott és feltápászkodott és megindult a hosszú homokos mart oldalában a folyó felé. De még húsz lépést sem tett meg amikor rájött hogy erre a kerülőre nincsen ideje. Fölpillantott a partfal peremére lekuporodott és a lábát maga alá húzva megindult egyenesen lefelé a lejtőn két kézzel markolva a maga elé tartott .45-öst.

Csúszva bukfencezve szánkázott lefelé szinte behunyt szemmel pisztolyát a melléhez szorítva hogy bele ne menjen a felkavarodó por és homok. Aztán kiszaladt alóla a lejtő és már csak zuhant lefelé. Kinyitotta a szemét s azt látta hogy forog vele a friss hajnali égbolt.

Kavicsos vízparton ért földet és az ütődéstől felnyögött. Aztán éles szélű hegyes szálú fűben gurult tovább. Amikor megállapodott hasmánt hevert és kapkodva szedte a levegőt.

A pisztoly sehol. Négykézláb keresgélte a testével lelapított fűben míg rá nem lelt felvette és fölpillantott a partfal tetejére miközben a pisztoly csövét a karjához verdeste hogy kirázza belőle a homokot. A szája is tele lett homokkal. Meg a szeme. Két alakot látott kirajzolódni az ég háttere előtt. Csőre töltötte a pisztolyt és rájuk lőtt erre visszahúzódtak.

Tudta hogy kúszva most nem jut el a folyóhoz annyi ideje nincsen ezért felpattant és futva vágott neki átgázolva a kavicsos sekélyen aztán végig egy hosszú homokpadon amíg el nem érte a mély vizet. Kibújt a zekéjéből ledobta és a kulcsait meg a tárcáját az ingzsebébe tette és legombolta. Vasas szaga volt a víz felől fújó hideg szélnek. Szinte az ínyén érezte. Ekkor eldobta az elemlámpát a pisztolyra rátolta a reteszt és bedugta a nadrágja derekába. Lehúzta a csizmáját és a szárával lefelé betűrte az öve alá kétfelől majd meghúzta a szíjat amennyire csak bírta aztán belemerült a vízbe.

Olyan hideg volt hogy elakadt tőle a lélegzete. Hanyatt fordult a vízben és felpillantott a magas partra közben fújtatva prüszkölve taposta a palakék vizet. A parton nem látott senkit. Megfordult és úszni kezdett.

Az áramlat azonnal elkapta és besodorta a folyó kanyarulatába neki a parti szikláknak. Elrúgta magát. A feketén fölébe magasodó orom mélyen benyúlt a víz fölé amit alatta sötét kis hullámok fodroztak. Amikor végre sikerült kiszabadulnia a sodrásból és átevickélni a sekélybe újra visszanézett és akkor már ott látta a terepjárót a partfal tetején de nem volt mellette senki. Ellenőrizte hogy megvan-e még mind a két csizmája meg a pisztolya aztán ráfeküdt a vízre hogy kiússzon a túlpartra.

Mire dideregve kikecmergett legalább egy mérfölddel lejjebb találta magát. A zokniját elvesztette a vízben és mezítláb futva kellett eljutnia a kövön a nádasig. Igyekezett hogy lehetőleg azokba a sima falu gömbölyödő kis mélyedésekbe lépjen amelyekben a régiek a gabonát őrölték. Amikor újra visszanézett a terepjáró nem volt sehol. Hanem két ember jött futólépésben a meredek part tetején a folyóval párhuzamosan. Már nem sok híja volt hogy bevegye magát a nádasba amikor egyszerre ropogni kezdett körülötte a nád aztán dörrenést hallott majd a visszhangját a túlparti sziklákról.

A felkarján találta el egy nagy szemű sörét. Olyan volt mint egy darázscsípés. A kis ólomszem éppen csak a bőre alá fúródott be. Rászorította a tenyerét aztán bevette magát a nádasba. Közben folyton megbicsaklott a bal lába és alig kapott levegőt.

Amikor már mélyen benn járt térdre rogyott és térden állva kapkodta a levegőt amíg vissza nem tért a lélegzete. Közben kioldotta az övét és hagyta hogy a csizmája lepottyanjon a homokba aztán a nadrágja derekából elővette a .45-öst letette maga mellé és megtapogatta a karját. A sörét valahol kihullott a bőréből. Kigombolta az ingét levette aztán előrehúzta a karját hogy szemügyre vegye a sebet. Éppen olyan alakja volt mint egy sörétszemnek kicsit vérzett még és az ingből szövetszálak tapadtak bele. Csúnyán kékült már az egész felkarja. Kicsavarta az ingéből a vizet és újra felvette begombolta aztán felrántotta a csizmáját kihúzta a derekát és becsatolta az övét. Fölvette a földről a pisztolyt kivette belőle a tárat kiugratta a csőre töltött golyót aztán megrázogatta a pisztolyt belefújt a csőbe. Nem volt benne biztos hogy lehet-e még lőni vele de úgy sejtette hogy valószínűleg igen.

Amikor a túloldalon kijött a nádasból és megfordult hogy visszanézzen nem látott semmit mert a nád legalább harminc láb magas volt mögötte. Kissé lejjebb kiszélesedett a folyópart és kis nyárfaliget nőtt. Mire odaért felhólyagosodott a lába a mezitlábra felhúzott csizmában. A karja megdagadt és lüktetett de a vérzés elállt és Moss kiült a napsütött kavicsos partra lehúzta a csizmáját és szemügyre vette kisebesedett sarkát. Amint leült újra fájni kezdett a lába.

Kicsatolta az övén csüngő kis bőrtokot elővette belőle a kését aztán felállt és újra kibújt az ingéből. Könyéknél levágta az ujját aztán leült és kapcát tekert belőle a lábára és ráhúzta a csizmát. A kést visszatette a tokjába visszacsatolta aztán fogta a pisztolyt és fülelt. Csak egy rigó. Azon kívül semmi.

Amikor épp tovább indult volna újra meghallotta a motorzúgást de csak nagyon halkan a távolból a folyó túlpartján. Kereste a szemével de nem találta. Arra gondolt hogy időközben az a két ember alighanem átkelhetett már a folyón és most ott csörtetnek valahol a nyomában.

Bement a fák közé. A törzsüket derékig sár lepte a tavaszi áradás iszapjától göcsörtös gyökereik csak a sziklákba kapaszkodtak. Megint lehúzta a csizmáját hogy lehetőleg ne hagyjon nyomot maga után a kavicsban aztán a csizmájával meg a kapcával és a pisztollyal a kezében fölkapaszkodott egy hosszú és keskeny sziklás padlatra mely a kanyon déli pereme felé vezetett s azon egyensúlyozott végig a szemét mindvégig az alanti folyóparton tartva. A nap akkor már merőlegesen sütött be a kanyonba és pillanatok alatt felszárította vizes lábnyomait. Amikor a kanyon torkolatától nem messze egy sima kőlapra bukkant végighasalt rajta. A csizmáját maga mellé állította. Már csak tízpercnyire volt a partfal tetejétől de nem hitte hogy lenne még tízpercnyi előnye. A folyó túlpartján héja röppent fel a sziklák közül visítva. Moss várt. Kisvártatva kissé feljebb a folyóparton egy férfi jött ki a nádasból megállt és körbekémlelt. Gépfegyver volt nála. Ekkor még lejjebb a folyóparton egy másik férfi is előbukkant a nádasból. Összenéztek aztán megindultak fölfelé a víz mentében.

Elhaladtak alatta és ő föntről követte őket amíg el nem tűntek a szeme elől. Tulajdonképpen egyáltalában nem ez a két ember foglalkoztatta a gondolatait. Hanem sokkal inkább a pickupján járt az esze. Amikor majd hétfőn reggel kilenckor kinyit a törvényszék valaki bemegy és az ajtó belső oldalára csavarozott vizsgalap alapján kikéri az üzemben tartó nevét és címét. Vagyis körülbelül huszonnégy óra múlva tudni fogják hogy ő kicsoda és attól fogva soha többé nem szállnak le róla. Soha.

Volt egy testvére Kaliforniában akit értesíteni kéne de mi a fenét mondjon neki? Hogy te Arthur figyelj csak van egy pár ismerősöm akik már úton vannak hozzád hogy lecsavarják a töködet egy franciakulccsal ha nem mondod meg nekik hogy hol vagyok ha tudod ha nem. Azt hiszem az lenne a legokosabb ha most mindjárt áthurcolkodnál Kínába.

Felült felcsavarta a kapcát ráhúzta a csizmát aztán felkelt és megindult a kanyon oldalában a partfal teteje felé. Amikor felért ugyanaz a lapos semmi fogadta mely messze elnyúlt a távolba délnek keletnek és napnyugatnak. Ugyanaz a sótól kivert vörös föld. Meg hegyek közelebb s távolabb is. Meg a semmi. A hőségtől reszkető lég. Az övébe dugta a pisztolyát még egyszer lenézett a folyóra aztán elindult keletnek. A texasi Langtry csak harmincmérföldnyire volt. Toronyiránt. Tán még annyira se. Az annyi mint tíz óra gyaloglás. Legfeljebb tizenkettő. Csakhogy neki fájt a lába. A lába. A melle. A karja. Közben a kanyon lassan elnyelte mögötte a folyót. Legalább egy kortyot ivott volna a vízből.