Andrassew Iván

Ne vígy minket a kísértésbe

Noran Libro

Budapest, 2012

Tartalom

Bevezető

A politikus (viszonya a részletekben „megbújó” ördöggel)

Levelek és följegyzések egy házasság poklából

A hatalom kísértései

AZ EGYMILLIÓ DOLLÁROS KÍSÉRTÉS

Egy fiatalember találkozása a pokolban az ördöggel magával

Függelék

Bírósági Tárgyalások

Utószó

Impresszum

Bevezető

■Úgy tűnik, nem úszhatjuk meg a szembenézés kínjait. 2011-ben azzal kellett szembenéznünk, amit sokan sejtettünk, hogy az egykori forradalmár, szabadságharcos Orbán Viktor a joggal visszaélve, jogtiprások sorozatával vezeti be a diktatúrát Magyarországon. Hogyan történhetett meg, hogy egy ember, aki az úgynevezett rendszerváltás idején a reménységünk volt, akit ifjan még szeretve tiszteltünk, idáig jutott? Ebben az időszakban kezdtem el vizsgálni Tőkés László útját, mert bizonyos gesztusai, viselkedése, a róla napvilágra kerülő dokumentumok arra engedtek következtetni, hogy a kelet-európai rendszerváltás másik emblematikus magyar figurája is elképesztő változáson ment át. És még abban sem vagyok biztos, hogy ez igaz. Az is lehet, hogy Tőkés Lászlóban – éppen úgy, mint Orbánban – olyan erők és jellemvonások működtek, amelyek már húsz éve előttünk vannak, csak nem tudtuk vagy nem akartuk azokat észrevenni. Ha valaki mégis észrevette ezeket, akkor kimondott véleményét hajlamosak voltunk a politikai harc gesztusának tekinteni.

Tisztázni kell viszonyunkat Tőkés Lászlóval, aki nemcsak az Európai Parlamentben képvisel minket, nemcsak Romániában vállal erős orbánista politikai szerepet, hanem az is előfordulhat, hogy egyszercsak arra ébredünk, hogy Orbán Viktor levelet ír Bulgáriából, miszerint mégiscsak Tőkés László lenne a legalkalmasabb Magyarország elnökének. Orbán bármikor ítélheti úgy a helyzetet, hogy Tőkés válási ügye lecsengett, és Magyarország miért is ne engedhetné meg magának, hogy egy valamikori forradalmárt ültessen az elnöki székbe, ha ez megtörténhetett Csehszlovákiában és Lengyelországban is. (Sólyom László idejének letelte után komolyan fölmerült, hogy Tőkés László lehet az új köztársasági elnök. Akkor Orbán másik feltétlen szövetségesét, Schmitt Pált választotta. Az is lehet, hogy jobban jártunk volna Tőkés Lászlóval, bár talán van más választható, alkalmas ember is erre a végtelenségig lejáratott posztra.) Különösen akkor áll fönn egy ilyen jutalomjáték lehetősége, ha Orbán úgy ítéli meg, hogy Erdélyben nincs elég hatalma, föl kell adnia azt a – vélhető – tervét, hogy az elöregedő, elnéptelenedő Magyarországot onnan látja el jól képzett, szorgalmas, az itthoniaknál erősebben nemzeti érzelmű utánpótlással. Mindaz, ami az elém került dokumentumokból kiderül, mélységesen kiábrándító. Itt és most elnézést kérek mindenekelőtt Tőkés Lászlótól, a családjától, Joó Edithtől, legfőképpen a gyerekeitől és persze mindazoktól, akik ugyanúgy hittek abban, hogy Tőkés egy karizmatikus hős, mint ahogy én is hittem. Sokáig vívódtam magamban, mielőtt nekiláttam ennek a munkának. Küzdött bennem a jó ízlés és a kötelességtudat. Van-e jogom rettenetes dolgokat napvilágra segíteni, a világhálón szerteszét terjedő dokumentumokból egységes, elszomorító képet összeállítani valakiről, van-e jogom azokat szembesíteni a valósággal, akik őt ma is mélységesen tisztelik? Végül is Tőkés László egyetlen mondata miatt döntöttem úgy, hogy megírom ezt a könyvet. Feleségéről, Joó Edithről a következőket írja egy, a gyerekeinek is címzett levelében: „Egyházi tekintélyemet sötét alakokkal és erőkkel összefogva, tudatosan és szántszándékkal Ő maga rombolja – a (volt) Szekuritáté módjára és kedvére.” Hogy miért éppen ez a mondat győzött meg, az majd kiderül. Előre szólok, hogy nem foglalkozom Tőkés László politikai pályájával, egyházi viaskodásaival – ezeket csak akkor érintem, ha föltétlenül szükséges. Nem foglalkozom a jelenlegi politikai küzdelmeivel sem – legföljebb annyiban, hogy megpróbálom kideríteni: a tettei, a szavai, a viselkedése mennyiben következnek a jelleméből. Előre szólok, hogy megrázó, ami az elém került dokumentumokból Tőkés Lászlóról kiderül. Engem is megrázott. Bárha sok-sok emberi élettel és tulajdonsággal szembesültem, nem hittem volna, hogy egy olyan méltóságú ember, mint ő, ugyanolyan kiszolgáltatott a saját jellemével szemben, mint bárki más. Olyan, mintha a forradalom hőse, „a magyarság köztársasági elnöke” – ahogy Orbán fogalmazott –, a lelkész, a püspök, az Európai Parlament alelnöke folyamatosan valami ördögfélével küzdene, és ezt a lelke körül ólálkodó lényt nem tudná legyőzni, legyűrni, elzavarni. Főleg akkor, ha a neki legjobban kiszolgáltatottakkal kellene emberségesen bánni. Elemi emberségesen. Tőkés László ördöge számos mutatkozási formát választ: hatalom, hiúság, pénz, asszony – és a meglepő módon a szinte állandóan, mindenütt fölbukkanó Securitate. Megkísérlem, hogy megértsem. Talán Tőkés László is megért engem. Ahogy ő legjobb napjaiban lelkészként, püspökként és politikusként valamiféle igazsággal tartozott és tartozik a népének, a híveinek, úgy tartozom én is a birtokomba jutott igazsággal azoknak, akik őt lelkészüknek, püspöküknek, képviselőjüknek választják.

Akárhogy is, Tőkés Lászlónak aligha lehetett volna más választása, mint az, hogy ehhez a történethez igazodjon:

„1. Akkor Jézus viteték a Lélektől a pusztába, hogy megkisértessék az ördögtől.

2. És mikor negyven nap és negyven éjjel bőjtölt vala, végre megéhezék.

3. És hozzámenvén a kisértő, monda néki: Ha Isten fia vagy, mondd, hogy e kövek változzanak kenyerekké.

4. Ő pedig felelvén, monda: Meg van írva: Nemcsak kenyérrel él az ember, hanem minden ígével, a mely Istennek szájából származik.

5. Ekkor vivé őt az ördög a szent városba, és odahelyezé a templom tetejére.

6. És monda néki: Ha Isten fia vagy, vesd alá magadat; mert meg van írva: Az ő angyalainak parancsol felőled, és kézen hordoznak téged, hogy meg ne üsd lábadat a kőbe.

7. Monda néki Jézus: Viszont meg van írva: Ne kisértsd az Urat, a te Istenedet.

8. Ismét vivé őt az ördög egy igen magas hegyre, és megmutatá néki a világ minden országát és azok dicsőségét,

9. És monda néki: Mindezeket néked adom, ha leborulva imádsz engem.

10. Ekkor monda néki Jézus: Eredj el Sátán, mert meg van írva: Az Urat, a te Istenedet imádd, és csak néki szolgálj.

11. Ekkor elhagyá őt az ördög. És ímé angyalok jövének hozzá és szolgálnak vala néki.”

A MÁTÉ ÍRÁSA SZERINT VALÓ SZENT EVANGYÉLIOM

– részlet (Mát 4), Károli Gáspár fordítása

A politikus (viszonya a részletekben „megbújó” ördöggel)

■ Mint azt jeleztem, Tőkés László politikusi mivoltával nemigen szeretnék foglalkozni. De magyarázattal tartozom, miért kezdett el érdekelni, hogy kicsoda valójában ez az ember. 2011. október 18-án megjelent egy írás a Népszavában. Mit keres az EP-ben ciános Béla? címmel. Kíváncsi voltam, mi lesz a történet következménye. Hozzájutottam néhány levélhez, amelyek ellentmondásosnak tűntek. Ezeket olvasva azon kezdtem el gondolkozni, hogy amit megtehet egy politikus, azt megengedheti-e magának egy olyan politikus is, aki nemcsak az Európai Parlament alelnöke, de ráadásul volt lelkész, sőt püspök is. Egészen pontosan: az az ember, aki a kelet-európai rendszerváltás ikonja, eljuthat-e odáig, hogy ferdít, vagyis egyszerűen nem mond igazat? Én hazugságnak tekintem azt is, ha valaki lényeges információt elhallgat, vagy irányított, szelektív módon tájékoztat egy fontos ügyben.

Lássuk először a Népszava beszámolóját:

Mit keres az EP-ben ciános Béla?

A kisebbségi lét és identitás kérdéseiről szervez ma este beszélgető estet Brüsszelben Sógor Csaba RMDSZ-es Európai parlamenti képviselő Szávai Géza Székely Jeruzsálem című könyve francia változatának bemutatása alkalmával. Az est egyik meghívottja Markó Béla, volt RMDSZ elnök, román miniszterelnök-helyettes.

Jelenléte ellen tiltakozva Tőkés László, a szövetség listavezetője, „polgári engedetlenségből” leragasztotta a rendezvény plakátjait és erről levélben tájékoztatta a Fidesz frakció tagjait.

Kényes helyzetet teremtett a Fidesz és az Orbán-kormány számára a forradalmár püspök magánakciója. A rendezvénynek a Brüsszeli Magyar Nagykövetség Kulturális Szolgálatának székháza ad helyet, tehát, nyilvánvalóan a kabinet tudtával és beleegyezésével történik, Tőkés csak a múlt héten, a plakátok brüsszeli megjelenése után kezdett tiltakozni, így bármennyire ő az Orbán-kormány első számú kárpát-medencei kedvence, sem a rendezvényt nem lehet már lefújni, sem a Markó meghívását nem lehet visszavonni. Az viszont kérdés, hogy mit tesznek, mit tehetnek a Fidesz-frakció tagjai: csatlakoznak Tőkés „polgári engedetlenségéhez”, vagy részt vesznek a magyar kulturális rendezvényen, „legitimálva” Markó Béla jelenlétét?

A Népszava birtokába jutott Tőkés levélből és az általa csatolt fotóról kiderül, hogy a volt püspök politikus „Mit keres az EP-ben ciános Béla?” feliratot ragasztott a brüsszeli plakátokra. „Markó Béla meghívását, szereplését nem állt szándékomban sem megakadályozni, sem pedig aktuálpolitikai okokból felhasználni. Ha erdélyi képviselőtársaim őt gondolják a leghitelesebb politikusuknak, lelkük rajta. Ám tiltakozni nekem is jogomban áll – éppen ezért az én felelősségemre a mellékelt fényképen megörökített „polgári engedetlenségi” eszközhöz folyamodtam. Ezt a levelet tájékoztatásképpen írtam” – olvasható a Fideszes és – ismereteink szerint a szlovákiai Magyar Koalíció Pártja – képviselőihez eljuttatott levélben.

Tőkés arra hivatkozik, hogy a verespataki bányaberuházás miatt tartja elfogadhatatlannak Markó meghívását. A ciántechnológiát alkalmazni szándékozó verespataki aranybánya ügyét a nemrég új pártot alapító Tőkés következetesen az RMDSZ elleni egyik legfőbb fegyverként használja, úgy állítva be a történetet, mintha kizárólag a romániai magyar érdekvédelmi képviseleten állna vagy bukna a Traian Basescu államfő által nyíltan támogatott, 12 éve aláírt román-kanadai szerződés sorsa. Sőt, úgy beszél, mintha az RMDSZ már ki is adta volna a kitermelési engedélyt. Tény, hogy a beruházónak még két tárca engedélyére van szüksége, a művelődési és környezetvédelmi minisztériuméra, és mindkettőt RMDSZ-es miniszter vezeti. Kelemen Hunor pártelnök, művelődésügyi miniszter a nyáron jóváhagyta a szakhatóság engedélyét a Kirnyik-hegység régészeti mentesítésére két, külön-külön 70 millió dolláros műemlékvédelmi alap létrehozása ellenében. Ezt a jóváhagyást kifogásolták a civil szervezetek és ezt értelmezi bányanyitási engedélyként Tőkés László.

A Borbély László vezette környezetvédelmi tárca (egyelőre még) nem adta meg a tényleges működési engedélyt.

Levelében Tőkés azt is állítja, hogy a „Bukarestbe szakadt” romániai magyar miniszterek semmibe veszik Magyarország jogos tiltakozását és Románia belügyeibe való beavatkozásnak tartják azt. Magyarország kormánya nem tiltakozott a bányanyitás ellen, hanem a román szaktárca megkeresésére a magyar szaktárca azt válaszolta, hogy semmilyen formában nem támogatja a cianidos technológia használatát. A határon átnyúló kockázatok miatt a román minisztériumnak kötelező kikérni az esetlegesen érintett szomszédos államok véleményét, annak figyelembevétel azonban nem kötelező számára – erről beszélt Borbély László környezetvédelmi miniszter.

Bár Tőkés László bármennyire részletesen tárgyalja Verespatak kérdését, és állítja, hogy nem aktuálpolitikai szándék vezérli, a levél az ellenkezőjét igazolja. Maga fogalmazza meg, hogy ha képviselőtársai Markót gondolják a leghitelesebb politikusuknak, hát lelkük rajta. A saját néppártját nemrég, hathatós budapesti politikai támogatással bejegyző, de RMDSZ-es EP mandátumát azért megőrző Tőkés, igaz ugyan, hogy a levél végén, de sértettségének tényleges okát is feltárja. „Markó Béla az Erdélyi Magyar Néppárt bejegyzése után az 1989 szellemét megalázó módon az új erdélyi magyar párt létrejöttét Magyarországról érkező „politikai ciánnak”, „a politikai környezet szennyezésének” nevezte, idézem: „Ez egy rossz beruházás, beszélnünk kell róla és ki kell mondanunk: Magyarországról érkezik. Ez a párt számunkra politikai cián, nem tudjuk, mennyire koncentrált, de a politikai környezet szennyezése. (…) Ez a beruházás semmit nem fog arannyá változtatni az erdélyi magyarok számára, talán csak egyesek zsebébe termel majd aranyat.” .

Kelemen Hunor RMDSZ elnök állásfoglalásban reagált Tőkés polgári engedetlenségi akciójára, amelyet eljuttatott ugyanazon címzettekhez, vagyis a Fidesz brüsszeli képviselőihez. „A Romániai Magyar Demokrata Szövetség elnökeként úgy értékelem, hogy Tőkés László tette, és az Önökhöz eljuttatott levele túllép a jó ízlés, a politikai kultúra és a diplomácia határain. Aljas és méltatlan cselekedetnek tartom az ilyen jellegű megnyilvánulásokat bárhol is történjenek, különösképpen az Európai Parlamentben. Tőkés László képviselő urat más szándék nem vezérelhette, csupán személyes bosszúvágya, felgyűlt frusztrációi és cselekvési képtelensége. Október 18-án Markó Béla nem csak politikusként, hanem költőként vesz részt Szávai Géza könyvének francia nyelvű bemutatóján, amely tematikáját tekintve számunkra sokkal fontosabb annál, hogy ilyen felelőtlen és kisstílű vádaskodássá és rágalmazás-hadjárattá alacsonyodjon.” – állítja Kelemen.{1}

■ Tőkés László 2011. október 26-án kelt levele, amit Jerzy Buzeknek, az Európai Parlament elnökének írt a „botrány” kirobbanása után. Ebből föltűnően hiányzik az a rész, amelyben arról kellett volna beszámolni, hogy Markó Béla legfőképpen azért kapta a „ciános Béla” csúfnevet, mert azt merészelte mondani Tőkés pártjának létrejöttekor, hogy „ez a párt számunkra politikai cián…”:

Brüsszel, 2011. október 26.

Mr. Jerzy Buzek

Az Európai Parlament Elnökének részére

Nemrégiben értesültem a román sajtóból arról, hogy az Ön hivatalába olyan irat érkezett, amelyben egy az Európai Parlamentben elkövetett „vandalizmussal” vádolnak.

Mint ahogyan korábban is tettem, amikor politikai támadást indítottak ellenem, most is szükségesnek tartom, hogy személyesen informáljam Önt a jelenlegi esetről.

Már több mint tíz éve tart az a vita, amelyet az Európai Unió területén lévő legnagyobb bányászati projekt kapcsán vívunk. A bánya, amelyet a romániai Rosia Montanában terveznek megnyitni, ciántechnológiát alkalmazna a bányászat során. Figyelembe véve a szóban forgó medence nagy méretét, ahonnan aranyat vonnának ki, illetve a korábbi környezeti katasztrófát, amely a térségben történt, ez a projekt lenne az utóbbi idők legveszélyesebb bányászata Európában. Annak ellenére, hogy 2010. május 10-én az Európai Parlament döntő többséggel (488 igen, 48 nem) elfogadott egy közös állásfoglalásra irányuló indítványt, felszólítva az Európai Bizottságot, hogy tiltsa be a ciánalapú bányászatot az Unióban, még mindig nincs konkrét szabályozás ebben a kérdésben.

Ahogy korábban is számtalanszor tettem, ezúttal is hangot adtam ellenvetésemnek e projekttel kapcsolatban azáltal, hogy tiltakoztam a Romániai Magyar Demokratikus Szövetség korábbi elnökének látogatása ellen az Európai Parlamentben, aki nézetem szerint az egyik politikai vezető, aki felelőse a szóban forgó projektnek.

A fentiek fényében ezt a lehetőséget ragadtam meg, hogy kifejezzem véleményemet a ciánalapú bányászattal és a Rosia Montana térségben élő embereket fenyegető veszélyekkel kapcsolatban.

Elnök Úr, biztosítom afelől, hogy nem „rongáltam meg” egyetlen hivatalosan elhelyezett posztert sem az Európai Parlamentben. Továbbá engedje meg, hogy hangsúlyozzam: nem támadtam meg egyetlen kollégámat sem, ellenkezőleg: egyértelmű és világos kiállásnak szántam az országom területén tervezett ciánalapú bányászat ellen.

Megbeszéltem ezt kollégámmal, Sógor Csabával is, aki a fent említett döntést szintén megszavazta, és megállapodtunk abban, hogy túltesszük magunkat ezen a félreértésen, hogy hatékonyabban tudjuk képviselni közös érdekeinket.

Őszinte tisztelettel:

Tőkés László

Az Európai Parlament alelnöke

■ Jerzy Buzek Sógor Csabához (EP-képviselő - RMDSZ) írt, 2011. december 13-án kelt leveléből az derül ki, hogy az Európai Parlament elnöke nem tudott a ciánosbélázás igazi okáról, teljes egészében elfogadta azt, amit Tőkés László vele közölt:

Sógor Csaba Úr részére
Európai Parlament

2011. 12. 13.

Tisztelt Sógor Úr,

Köszönettel megkaptam 2011. október 25-i keltezésű levelét, amelyben az Altiero épület 12. emeletén, 2011. október 13-án történt esetről számol be: az Ön által készíttetett, Markó Béla, Románia miniszterelnök-helyettesének látogatását hirdető poszterre tiszteletlen megjegyzést tartalmazó matricát helyeztek el. Tudomásom szerint Tőkés László, az Európai Parlament alelnöke 2011. október 13-i, kollégáknak küldött levelében teljes mértékben vállalta a felelősséget ezért az esetért. A fenti incidenst megjegyeztem, és hiszem, hogy az nem tükrözi az Európai Parlament szellemét és szokásait. Úgy vélem, az Európai Parlament olyan hely, ahol politikai dialógusok szabadon folytathatók, és ahol a tagok viselkedését a közös tisztelet jellemzi, az Európai Unió alapító okirataiban rögzített értékeken és elveken alapul, mint a szabadság és a tolerancia.

Remélem, hasonló eset a jövőben nem fordul elő.

Őszinte tisztelettel:

Jerzy Buzek

Cc: Tőkés László alelnök

■ Az, hogy Tőkés László másra hivatkozik a Buzek-levélben, mint a képviselőtársaknak írt levelében, igazán abban a levélben lepleződik le, amelyet Szávai Géza írónak írt 2011. október 26-án, és amelyben – persze – ott van Markó Béla megjegyzésére, a „politikai ciánszennyezés”-re való utalás.

■ Hogy pontosan hány plakátot ragasztott le Tőkés László, azt nem tudtam kideríteni, így elfogadom, hogy egyet, ahogy ő írja. Azt azonban nyilván megjegyezhetjük, hogy amikor Jerzy Buzeket biztosította arról, hogy ő nem rongált meg egyetlen plakátot sem, egyszerűen nem mondott igazat. Mert ha egy plakátot leragasztunk, pláne úgy, hogy a leragasztással a kép- és a szöveges információk egy részét eltakarjuk, az mégiscsak valami rongálásféle. Ám az is az igazsághoz tartozik, hogy a vélhetően rövid időre leragasztott plakátot ügyesen lefényképezte vagy lefényképeztette, majd szétküldte a képviselőknek, akik azt továbbították, így megsokszorozták, és az egész világon láthatóvá tették. Nincs ezzel semmi baj, csak a világháló korában az „egy” új értelmet nyerhet, ha kiderül, hogy a kép megtalálható az interneten. Ezt Tőkés László is pontosan tudta, amikor Szávai Gézának levelet írt. (Abban – ha az ember az itt majd később olvasható szövegeinek vizsgálata közben nem értené meg, mennyire képtelen bármiféle önkritikára – nem is tűnne cinikusan hamiskásnak, ahogy – már-már hitelesen – gratulál, dicsér, magyaráz, hízeleg és őszintén sajnál.)

E kiábrándító levelezés kutatása közben kezdtem el érdeklődni Tőkés László válásának története iránt – amivel tele volt az egész világháló –, mert kíváncsi lettem, hogy az élet egyéb területein is hasonlóképpen viszonyul-e az igazsághoz és a felelősséghez. (Hogy egyebeket ne is említsek.)

Levelek és följegyzések egy házasság poklából

■ Az első dokumentum, ami elém került, 2011. március 29-én érkezett a nagyváradi Református Esperesi Hivatalba. Legalábbis akkor iktatták. Ezt Joó Edith, Tőkés László felesége írta. Ebben a levélben kétségkívül rettenetes vádakat fogalmaz meg férje ellen. Bárki mondhatja erre, hogy aki már látott válást közelről, az többnyire súlyos panaszokkal találkozik, tehát visszataszító dolog egy ilyen beadvánnyal a nagy nyilvánosság előtt foglalkozni. Csakhogy itt egy keresztyén lelkészről van szó, aki nemcsak az 1989-es forradalom első számú kelet-európai hőse volt, hanem később püspök lett, majd egyházi karrierjét politikaira cserélte, amiben igen magasra, az Európai Parlament alelnöki posztjáig jutott, és igényt tart arra, hogy szerepet játsszon a magyar nép és a romániai magyarok politikai jövőjében. Az ilyen magas rangú embertől elvárható, hogy ne csak hirdesse az elemi emberi együttélés megszentelt alapértékeit, hanem úgy is éljen, ahogy beszél.

{1} A kötetben szereplő dokumentumok eredeti helyesírását és tipográfiáját hűen követtük. (A szerk.)