C. J. ELLISSON

Élvezd a vaníliát

avagy

kirándulás az árnyékos oldalra

Ulpius-ház Könyvkiadó, 2013

Első
fejezet

Heather

A pincér kihozza az italainkat, öregedő arcán ferde mosoly.

Gin-tonik?

Én kérem – válaszolom, miközben a zömök pohár felé nyúlok.

A boros poharat Carla elé teszi. Carla egy biccentéssel megköszöni, majd huncut szőkeségével felém fordul.

Ki rendel koktélt egy borbárban?

Legjobb barátnőm időnként elfelejti, hogy nem vagyok annyira merész, mint ő, és a bátorságomnak gyakran segítségre van szüksége.

Néha nem elég a bor.

Az elegáns terem megtelik emberekkel, én is kimelegszem. Mennyi jóképű férfi; félek, hogy torkomon akad a szó. Mi a franc ütött belém, hogy újra kipróbáljam a randizásnak ezt a fajtáját? Carla
a kétszárnyas ajtón beáramló férfiak sokaságát figyeli.

Linda ma este igazán kitett magáért. Legutóbb nem volt ennyi szépfiú. Igaz, akkor még nem ő szervezte a találkozót.

Megborzongok, amikor eszembe jut az első villámrandi, amelyre elcipelt. Istenem, teljesen idiótának éreztem magam. Sikerült elszenvednem
a megaláztatást, hogy a bemutatkozások után senki se akart randizni velem. Mindemellett az a lehetőség sem csábított, hogy egyedül töltsem a hátralévő életemet.

Aha, a mi bájos főszervezőnk nagyszerűen kiválogatta a jelenlévő férfiakat – nevetek erőltetetten, hogy elrejtsem a zavaromat. – Talán az egyik majd felhív később.

Ha legalább kicsit is divatosra vágatnád azt
a hosszú hajad, lehetne annyi szerencséd, mint Julie-nak.

Dacosan a fülem mögé igazítok egy fekete tincset. Eszemben sincs olyan fiús, tépett frizurát csináltatni, mint amilyen Carláé. Hosszú fürtjeim azon kevés dolog közé tartoznak, amelyeket szeretek magamon.

A húgodnak mázlija volt a nagymenő ingatlanügynökkel, de legyünk realisták. A város legtöbb jó partija meleg vagy házas.

Nem igaz! Nem akarom elhinni, hogy nem maradt normális pasi.

Megbök a vállával, közben a poharával körbemutat a termen.

Nézz körül alaposan! Lefogadom, hogy legalább hat olyat találunk, aki nem házas, és nem másik pasira vadászik.

A barátnőmre bámulok, meg tudom érteni az optimizmusát. Nőies formáival és kivágott blúzával biztosan nagyobb eséllyel szed fel valakit, mint én.

Linda, a negyvenes éveiben járó, bögyös barna, aki ezt az estét szervezte, a bár túloldaláról integet, hogy a megbeszéltek szerint foglaljuk el a helyünket az asztaloknál. Carla és én egymás melletti kétszemélyes asztalokat választunk, és majdnem egyszerre csusszanunk a párnázott székre.

Mosolyogj, Heather! – mondja Carla pimasz vigyorral. – Nagyszerű leszel!

Naná. – Elfojtok egy grimaszt, és az ingyen italra emlékeztetem magam. Ha eleget iszom, talán leszek annyira elbűvölő, hogy valamelyik fickó randira hívjon. – Biztos az leszek.

Carla előrehajol, és játékosan megpaskolja a karom.

Lépj ki a komfortzónádból, csajszi! Bújj másik bőrbe, amíg itt vagy.

Bátorságot erőltetek magamra, és bólintok.

Megpróbálom.

A vékony, piros szívószállal kavargatom a gin-tonikomat, amíg végignézek a felhozatalon. Van egy magas, sötét, jóképű férfi az egyik sarokban. Vakítóan fehér mosolyát szépen ellensúlyozza kakaószín bőre, sötétbarna haja és feszes, lezseren kigombolt dzsekije. Fincsi. Mosolyra húzódik az ajkam. A férfi felém néz, én pedig lesütöm a szemem, az asztalomon fekvő kapcsos írótáblára pillantok. Bele is halnék, ha észrevenné, hogy bámulom. Carla egyszer lábtörlőnek nevezett, amikor a tönkrement kapcsolataimat analizáltuk. Talán igaza volt. Mindig is kezem-lábam törtem azért, hogy boldoggá tegyek egy férfit, néha szó szerint is. És mit nyertem vele? Üres ágyat, magányos éjszakákat és egy rakás egyszemélyes mirelitkaját a hűtőmben.

Lehet, hogy tényleg új bőrbe kellene bújnom. Az igazat megvallva, ebben a mostaniban nem ficánkolok túl boldogan. Kihúzom magam, ahogy még egyszer körbenézek a lambériás helyiségen. Tudom, hogy van itt nekem való pasi. Már csak meg kell találnom.

Két férfi érkezik egyszerre, az egyik kicsit elgyötörtebbnek tűnik a másiknál. Az elsőnek homokszínű a haja, testalkata pedig olyan szikár, mint egy futóé, keskeny a csípője. Hajszálcsíkos, egyszerű szabású öltönye még most, este nyolckor is feszesen áll rajta. Állán kis mélyedés, mosolya pedig ragályos, ahogy felméri a megszerezhető hölgyeket.

Elég sok nő idősebbnek látszik nálam, így jó esélyekkel vághatok neki az estének, még ha nem is vagyok különösebben csábító. Ma este akár még szerencsém is lehet. A futóalkatú mögött álló férfitól elakad a lélegzetem. Vitathatatlanul ő néz ki
a legjobban a jelenlévők közül. És a fejek fordulásából ítélve ezt nem csak én vettem észre.

Bár valamivel alacsonyabb langaléta barátjánál, legalább tizenöt kilóval nehezebb lehet. Vékony derekából sejthetően azonban ez a többlet csupa izom. Egyszerűen… lefegyverző. Rövidre nyírt sötétbarna hajának hanyag eleganciája valahogy tökéletesnek tűnik. Szénfekete öltönye ráfeszül széles vállára, de keskeny derekára is, mintha méretre készült volna. Fehér inge élesen elüt mediterrán bőrszínétől, amikor pedig társa tréfálkozó hangjára felkapja
a fejét, megpillantom világosbarna szemét és finom arccsontját. Mit nem adnék, hogy a hajába túrhassak és ájulásig csókolhassam.

Mocorgok egy kicsit a székemen, érzem a bugyimban terjedő nedvességet. Jézusom, de kínos. Így vonzódni egy férfihoz, akivel még egy szót sem váltottam, és akinél nyilvánvalóan semmi esélyem. Teljesen reménytelen, hogy valamivel felkeltsem az érdeklődését. Bárcsak csinosabban öltöztem volna fel. A szűk, fekete szoknya és az egyszerű, tavaszi pulóver előnyösen kiemeli az alakomat, de lefogadom, hogy egy ilyen pasinak a mély dekoltázs
és a kivillantott láb az esete.

Oldalra pillantok, ahol Carla ül. Blúzának mély kivágása tökéletesen a kirakatba helyezi nagy, kerek mellét, rövid, kusza hajáról pedig szinte üvölt: belevaló csaj vagyok, randizz velem!

Az éjszakához fűzött reményeim egy része elhalványul, amikor összehasonlítom az esélyeinket.

A két jóképű barát befejezi a papírmunkát,
és a bárpultnál köt ki. Mit keresek én itt igazából? Biztosan fel tudnék szedni valakit éjszakára, de most tényleg… villámrandi? Eltöprengek, hogy vajon mi baj lehet ezekkel a férfiakkal, amiért maguktól nem tudnak randipartnert találni. Fogd be, Heather, szidom magam. Tönkreteszel mindent, még mielőtt elkezdődne.

Jól van, jól van, biztos akad néhány normális. Belekortyolok az italomba, és még egyszer feltérképezem a termet. Aki egyáltalán számításba jöhet, az a vakító mosolyú, a futó és az utolsóként érkező Mr. Olasz Csődör, a szexi, épp-most-keltem-ki-az-ágyból frizurájával. Észreveszem, hogy már szinte folyik a nyálam, és felsóhajtok. Mindegyikük tökéletesen kedvemre való, imádkozom, hogy ész is legyen a csinos arc és a bámulatos test mögött. Ha tudok valami érdekeset mondani az engedélyezett két percben, még akár esélyem is lehet.

Linda a bár közepére áll, és felemeli a karját.

Figyelem, villámrandizók!

Minden szem a szervezőre szegeződik.

Készen állunk a kezdésre. A szabályokat tudják. Beszélgessenek udvariasan, kérdezzenek rá a fontos dolgokra, jegyzeteljenek a kártyájukra, majd haladjanak tovább. Fő a szórakozás!

Elmosolyodik, és biccent néhány résztvevő felé.

Sosem tudhatják, talán éppen ma éjjel találkoznak az Igazival.

Megint sóhajtok, és mosolyt varázsolok az arcomra. Inkább nem panaszkodom, elvégre ez még mindig jobb program, mint otthon ülni a mikrós kajával. Az apró szívószállal kiszürcsölöm a maradék italomat. A fenébe! Mindenképpen ki kell használnom az ingyen pia előnyeit, különben gyászos este elé nézek.

A pultnál megtöltik a poharam, én pedig visszaballagok kétszemélyes asztalkámhoz, hogy találkozzam ma esti első „partneremmel”. Velem szemben Mr. Gyakorló Sorozatgyilkos foglal helyet, és rögtön megkérdezi, hogy vegetáriánus vagyok-e… Isten áldja a második adag italomat. Végigpillantok
a soron, hogy lássam, ki lesz a következő az asztalomnál. Végigfut a hátamon a hideg, és kortyolok még egyet. Remélem, az alkohol elviselhetőbbé teszi a találkozást Slampos Fiúval és Vakító Mosollyal.

Harminc perccel később Olasz Csődör siklik a székbe. Épp most jött Carlától, fülig ér a szája. Gombóc nő a torkomban, amikor közelről is szemügyre veszem.

Apró sebhely húzódik az állkapcsa bal oldalán, amely fehérré fakult az évek során. Kíváncsi vagyok, milyen történet áll mögötte. Telt ajka puha, csókra hívogató, klasszikus, római orrát pedig jobban el tudom képzelni egy Abercrombie-modellen, mint egy manhattani üzletemberen.

Végigmér, valami megcsillan a tekintetében, remélem, érdeklődés. Éber készenlét izzik fel a mellkasomban. A férfi kedves mosolya nem tűnik el. Ezt jó jelnek veszem. Már éppen megszólalna csókra termett ajkával, amikor megcsörren a telefonja. Nyugodt arckifejezése grimaszra vált, és a zsebébe nyúl, hogy felvegye a bosszantó ketyerét.

Bocsi – motyogja felém, mielőtt beleszól. Leheletnyit elfordul a székben. – Igen? – vakkantja a készülékbe. – Nem, ma este már nem megyek vissza. Az utasításokat elküldtem e-mailben.

Bennem legalább volt annyi illemtudás, hogy kikapcsoljam a telefonomat, mielőtt bejöttem.
A pokolba, hacsak nem vagy orvos, mi lehet annyira fontos, hogy két órára sem szabadulhatsz meg
a mobilodtól? A távolba réved, a bosszúság szúrását érzem.

Nem – mondja, s hangja erőteljessé, tekintélyessé változik. – Maga hallgasson rám, Brian! Az utasításokat az e-mailben találja. Kövesse őket pontosan, és az ügy befejeződik. Ha még egyszer hívni próbál, tényleg dühös leszek.

Egy kattanással összecsukja a telefont, és lehunyja a szemét. Árad belőle a feszültség, nem tudom, megtörjem-e a csendet. Mi lehet ennyire fontos, hogy úgy érzi, az egész világ súlya nyomja a vállát? Mély levegőt vesz, kinyitja a szemét, és egyenesen az enyémbe néz.

Sajnálom, ez nagy bunkóság volt tőlem.

Felém fordul, bólintok, hogy lássa, minden rendben, de belül nem tudok másra gondolni, mint hogy értékes másodperceket veszítettem el az engedélyezett időből, amit ezzel a vonzó idegennel tölthetek. Tényleg nem az én súlycsoportom.

Tudod, mit szeretnék mindennél jobban? – kérdezi némi vágyakozással a hangjában. – Azt, hogy legalább egy kicsit valaki más irányítson. Elegem van abból, hogy mindig én felelek mindenért.

Mosolygok, és bár nem tudom átérezni a helyzetét, megpróbálok megértőnek tűnni. A telefonja megint megszólal, engem pedig hirtelen eláraszt
a düh.

Kapcsold ki – mondom kihívóan. Ültömben kihúzom magam, és mélyen a karamellszínű szembe nézek. – Azt akarod, hogy valaki megmondja, mit csinálj?

Bólint, gyanakvó tekintettel néz rám, a telefonja pedig nem akar elhallgatni.

Kapcsold ki azt a nyomorult mobilt! – jelentem ki, mintha parancsolnék. – Most.

Egy pillanatra kiül az arcára a döbbenet, de gyorsan elrejti. Felvonom a szemöldököm, szinte érzem, ahogy szikrázik közöttünk a levegő. Viszonozza kitartó pillantásomat, és elmosolyodik – ez az első őszinte mosolya, amióta belépett az étterembe. Enyhén aszimmetrikus, lusta mosoly, ami annyi rosszalkodást ígér, hogy önkéntelenül is begörbítem a lábujjaimat. A mobil harmadszor is megcsörren, elkapom a tekintetem, megtöröm a patthelyzetet. Felszegem az állam, hogy lássa, mennyire elégedetlen vagyok, amiért nem engedelmeskedett. Esetlenül előkeresi a telefont, és kikapcsolja.

A pulzusom szaporább lesz, és az egyik énem szinte várja, hogy azt üvöltse: én vagyok a legbunkóbb ribanc, akivel ma találkozott. Legalább kipróbáltam, milyen tökösnek és dominánsnak lenni – ennyit megért. Mosolyogva visszafordulok, készületlenül találom, már ha a felvont szemöldökből lehet erre következtetni. Az érdeklődés, amit már korábban is láttam a szemében, még mindig ott van. Hmm… talán mégsem lesz totális katasztrófa ez az este.

Felemelem a poharam, és felé billentem.

Heather vagyok.

Ő is megragadja a sajátját, és az enyémhez koccintja.

Tony.

És mivel foglalkozol, Tony, hogy a munkaidő lejártával sem tudnak békén hagyni?

Hűvös modora visszatér, hangja is határozottabban cseng.

A beszerzést irányítom egy nagy szállítási társaságnál. Ezen a héten készítjük elő egy kisebb cég felvásárlását.

Bólintok, bár nem vagyok benne biztos, hogy számít, mi a foglalkozása. Szegény kész idegroncsnak tűnik.

Ki az a szőkés hajú férfi, akivel jöttél?

Tony felvonja a szemöldökét, és kíváncsiság villan az arcán.

Miért? – kérdezi széles vigyorral. – Meg akarsz ismerkedni vele?

Megjátszott magabiztossággal bámulok rá.

Hamarosan úgyis találkozom vele, nem igaz?

Touché. – Megérinti az asztalon heverő stoppert. – Villámrandizunk.

Azért kérdeztem. Nem tűnsz olyan típusnak, amelyik gyakran jár ilyen rendezvényekre.

Nem igazán, de Marcus sok mindenre rá tud beszélni, amit magamtól nem tennék meg. Régi főiskolai haver. Azt mondta, muszáj kicsit lazítanom, úgyhogy elrángatott ide.

Jelentőségteljesen a mobil felé biccentek.

Azt hiszem, igaza van.

De várjunk csak! Miből gondolod, hogy magamtól nem villámrandiznék? – kérdezi felcsillanó szemmel.

Ennek az embernek fogalma sincs, hogy ki vagyok. Ebben a pillanatban bárki lehetek, aki elég merész, hogy egy vadidegent a mobilja kikapcsolására utasítson. Carla azt mondta, bújjak új bőrbe… talán rátapintott valamire. Aki mer, az nyer.

Átnyúlok az asztal fölött, és egy ujjal végigsimítom a kézfejét.

Túlságosan feszült vagy – mondom halkan,
s megpróbálok csábító, búgó hangot előcsalogatni. – Úgy nézel ki, mint aki mindjárt összeroppan.

Lesütött szemmel nézek rá a szempillám alól, remélem, sikerül olyan szexin pillantgatni, mint
a filmekben szokás.

Rád férne, hogy kiereszd a gőzt.

Vágy villan a karamellaszínű szemben, ő pedig megszorítja a kezem.

Igazán? Mire gondoltál?

Az öröm apró sokkja száguld végig a karomon az érintésétől.

A kétperces stopper megcsörren, a reménybeli randipárok búcsút vesznek egymástól, és lelkesen a soron következő asztalhoz lépnek.

Vállat vonok, és elhúzom a kezem.

Gyere ki velem a teraszra, és megtudod.

Kétségkívül felcsigáztam az érdeklődését.
A szemébe nézek, miközben felveszem a poharam, és mielőtt kortyolnék az italomból, körbenyalom
a szívószálat.

Tony halkan felsóhajt, képtelen levenni a szemét az ajkamról. Jót derülök az arckifejezésén, örülök, hogy mély benyomást tettem rá. Úgy tűnik, tetszett neki, amikor megmondtam, mit csináljon. Kíváncsi vagyok, meddig tudom cukkolni, és meddig hajlandó elmenni.

Kicsusszanok a székből, most nem bánom, hogy szűk szoknyát vettem fel, ami kihangsúlyozza a fenekemet. Vissza sem pillantva elsétálok, és reménykedem, hogy bekapja a horgot.

Fekete, tűsarkú cipőm kopog a bisztró márványpadlóján, miközben az étterem kültéri asztalaihoz vezető ajtó felé suhanok. Kinyitom az ajtót, és kilépek. A fémajtó becsapódik mögöttem. Kora tavasz van, és az évszakhoz képest meleg az este, de azért korai lenne kint vacsorázni.

Hevesen dobog a szívem, ahogy nekidőlök a hűvös téglafalnak. Mi ütött belém, hogy ilyen mutatványokkal próbálkozom, ráadásul nyilvánosan? Vajon kijön utánam? És ha igen, mit fogok csinálni? Bárki kisétálhat ide, és az összetolt asztalokon roskadozó teli hamutartókból ítélve valamelyik dohányos hamarosan ki is fog jönni.

Tíz perc. Csak tíz percre van szükséged.

Kidumálhatom még magam ebből? Tulajdonképpen, miért is ne? Ha ide is utánam jön, akkor száz százalék, hogy többet akar rólam tudni. De hogyan különbözzem a számtalan nőtől, akik bizonyára már rávetették magukat?

Az ajtó nyikorogva kinyílik, és Tony lép ki rajta. Meg tudod csinálni, Heather. Parancsolj neki! Mondd el neki, mit akarsz. Mondd neki, mit csináljon, ő is ezt akarja.

Most vagy soha.

Magabiztosan rámosolygok, bár belül nem érzem a lelkierőt.

Kedves tőled, hogy csatlakozol, Tony.

Lazán nekitámaszkodom a falnak, és tetőtől talpig végigmérem, csak hogy biztos legyen benne, szemre nagyon is kívánatosnak találom.

Képes vagy rá, ne ess pánikba! Nem fog kinevetni.

Az egymásra pakolt székek felé intek.

Vedd le a kabátod.

Lecsúsztatja a drága holmit a válláról, és keményített ingét megigazítja széles mellkasán. Helyeslően bólintok, és a félhomályban is látom, ahogy a szeme csillog a vágytól. Mosolyog, láthatóan alig várja, hogy valamilyen játékot űzzek vele.

Még valamit?

Elfojtom feltörő nyugtalanságomat, és reményeim szerint ingerlő mosolyra húzom a szám.

A nyakkendődet.

Szemöldöke felszökik, de meglazítja, aztán kibontja a csomót. A vörös selyem lecsúszik az ingén, majd hanyag dobással a kabát mellé kerül.

Te jó ég, megteszi! Engedelmeskedik nekem. Most mi legyen?

Gombold ki az inged felső két gombját.

A parancs szinte önkéntelenül hagyja el a számat. Teljesíti a kérésemet, és előtűnik a nyaka alatti aranyszínű bőr, rajta néhány kósza szőrszál. Olyan jól néz ki, hogy meg akarom ragadni az ingét: letépni róla, és végignyalni a fedetlen bőrét.

Szent ég, ez meg honnan jött? Nem vagyok én olyan agresszív nő, mint amilyennek elő akarom adni magam.

Hogy tetszik? – kérdezi.

A vér olyan hangosan dübörög a fülemben, hogy csak bólintani merek. Félek, ha megszólalok, elárulom magam. Köhintek néhányat, igyekszem lazaságot színlelni.

Megjárja.

A csípőmre csúsztatom a kezem, és fejest ugrom, igyekszem minden létező bátorságomat az elkövetkező tetteimbe önteni. Megmarkolom szoknyám fekete anyagát, és lassan felcsúsztatom a combomon. Tony szeme tágra nyílik, ahogy a mozdulataimat lesi.

Térdelj le! – mondom határozottságot erőltetve.

Szedd össze magad, csajszi! Látszik, hogy benne van a játékban. Csak így tovább.

Egészen a csípőmig tűröm fel a szoknyát, amíg szinte szétpattan az anyag, és fekete csipke alsóneműmet akadálytalanul megérinti az éjszaka levegője. A szívdöglesztő férfi mély levegőt vesz, kezdek aggódni, hogy leblokkol, engem pedig itt hagy feltűrt szoknyával, mint egy bolondot.

Rövid ideig átjár az érzéki pillanat ereje, az egyik ujjamat forró dombomra csúsztatom, tovább ingerelve izzó testem. A vágy vakmerővé tesz.

Nem hallottad, Tony?

A hangomba visszatér az erő, sokkal magabiztosabbnak látszom, mint valójában vagyok. Istenem, ha most kinevet, meghalok.

Tony közelebb lép, térdre ereszkedik a macskaköves teraszon, és mohó kézzel megfogja a csípőmet. Arcát az ágyékomba temeti, és mélyeket lélegzik.

Nagyon jó illatod van.

Arcát többször a bugyimhoz dörzsöli.

Most mit szeretnél?

Jóleső borzongás fut végig a gerincemen, ahogy lehelete a csipkén keresztül felmelegíti a bőrömet. Azt akarja, hogy én mondjam meg, mit csináljon. Képes vagyok rá.

Csókolj meg – válaszolom rekedten, suttogásnál alig hangosabban.

Puha ajka a vékony anyaghoz nyomódik, a belőle áradó hő még jobban felhevít. Ez a találkozás minden érzékemet készenlétbe helyezi. Soha életemben nem csináltam még ilyen merész dolgot. A következő csók már keményebb, a vágy apró rezdülései hasítanak a belsőmbe.

Ez finom – mondom, és ellenállok az ösztönnek, hogy az arcához nyomjam magam. – De többre van szükségem.

Tony világosbarna szemében olyan szenvedélyt látok, amilyet más férfi arcán még sosem. Az érzés, hogy ez miattam van, elképesztő.

Mondd, amit akarsz!

Forró keze felcsúszik a combomon, és megpihen a lábaim közt lángoló pont mellett. Érzem, ahogy nedvesség árasztja el a bugyimat: a testem készen áll, sőt alig várja, hogy egyesüljön a férfival, akivel csak most találkoztam. Mindennél jobban akarom, hogy az ujjaival a végsőkig izgasson.

Csúsztasd a hüvelykujjad a bugyim alá, és simogass.

Forró szája elhúzódik a bugyim nedves pamutborításától, és mélyen beszívja a levegőt.

Igenis, úrnőm.

Bizsergés perzseli a bőrömet, minden egyes szőrszálam égnek áll, amikor úrnőmnek nevez. Tetszik. Túlságosan is.

Két vastag ujj csusszan a finom anyag alá, az egyik a felizgatott klitoriszom felé indul, a másik
a nedvesség mélyére. A gyönyör hulláma szakad fel bennem, amikor ujja hozzáér a csiklómhoz. A másik ujja szinte ugyanabban a pillanatban kitárult ajkaim közé nyomódik.

Nagyon nedves vagy. – Hangja szinte áhítatosan morajlik a sötétben, mintha valami értékes tárgy lennék, amivel nem tudja, hogyan bánjon. – Meg akarlak kóstolni.

Még ne.

Képtelen lennék most kibírni, ha a szájával kényeztetne. Csak elveszíteném a fejem, amitől teljesen hiteltelenné válna az irányítói szerepem. Elakad
a lélegzetem, és igyekszem összeszedni magam, minden erőmmel törekszem a nyugodt, hűvös fegyelmezettség látszatára.

Csak akkor, ha mondom.

Tiltakozó nyögés visszhangzik az éjszakában, de félbeszakad, amikor éhes csókokkal borítja
a combom. A lábam magától szétnyílik, és centiről centire lecsúszom a téglafal mellett a padlóra, nem érdekel, hol szakad el a ruhám. Hüvelykujja mélyen belém nyomul, és néhány mozdulat után nyögés hagyja el az ajkam.

Hónapok óta nem voltam senkivel. Annyira felizgat, hogy ez a férfi pontosan azt csinálja, amit akarok, amit mondok neki, hogy félek, nem bírom sokáig. A csiklómat izgató nyomás egyre jobban fokozza a vágyam.

Gyere, csókolj szájon – mondom. Elenged, de máris hiányérzetem támad. Gyorsan hozzáteszem:

Ne hagyd abba! Használd az ujjaidat!

A szexi üzletember azon nyomban feláll, és olyan szenvedéllyel veszi birtokba az ajkamat, amilyet még nem tapasztaltam. Felmordul, miközben ajkunk összeér. Ez az egész őrültség felkorbácsolja elfojtott izgalmát, én pedig szédülök a hatalom érzésétől. Engem akar. Nemcsak azt, amit tehetek vele, hanem azt is, amit kiváltok belőle. Micsoda iram!

Két sima ujj préselődik az ágyékomba, miközben Tony beszívja az alsó ajkam, s meg is harapja sietségében. Előrehajol, még mélyebben csókol, kemény merevedését teljes hosszában érzem a csípőmnél. Semmire sem vágyom jobban, mint megmondani neki, hogy itt és most tegyen magáévá, hogy könyörögjek neki, és hogy addig csinálja, amíg nem üvöltöm a nevét…, de valahol mélyen még ragaszkodom a színjátékhoz.

Lefogadom, hogy bármikor bármilyen nőt megkaphat. Nekem különböznöm kell tőlük. Most az egyszer én leszek a vágy tárgya. Az agyam kiürül, ahogy a gyönyör hullámai elárasztják a tagjaimat. Megszakítom a szenvedélyes csókot, hogy a feladatomra koncentrálhassak.

Térdre! – suttogom. – Most!

Tony letérdel, és sóvár tekintettel néz fel rám.

Igen?

Húzd félre a csipkét, és nyalj!

Az esti szellő végigsöpri felhevült bőrömet, mielőtt forró nyelve végigsimítja duzzadó pontomat. Egyik kezével a bugyimat húzza el az útból, a másikkal meg egyenletes mozdulatokkal ingerel.

Az élvezet sóhaja szakad ki belőlem, amikor Tony ügyes nyelve telibe találja a csiklómat, s áttaszít
a gyönyör minden határán. Kapkodom a levegőt, Tony pedig begyorsít, erőteljesen belém mélyeszti az ujjait, szája rám tapad, nyelve hegye csiklandozza lángoló bőrömet. A két érzés magával sodor,
és a gyönyör csúcsára röpít. Az azonnali megkönnyebbülés szinte széttép, idegeim felizzanak, és egész testemben reszketek. Tony finomít a mozdulatain, gyengéden megnyalja nedves bőrömet.

A téglafalnak dőlve, levegő után kapkodva elönt a forróság. Nem hiszem el, amit tettem. Nyilvános helyen! Tulajdonképpen egy vadidegennel szexeltem. Egy eszméletlenül dögös ismeretlennel, aki ettől még ismeretlen. Oké, egyoldalú szex volt, de egyáltalán nem olyasmi, amit bármikor korábban csináltam.

Tony a helyére igazítja a bugyimat, mielőtt feláll. Kissé merevek a mozdulatai az egész testét hevítő vágytól. Még a halvány fényben is látom, ahogy ágaskodó farkának körvonalai a nadrágot feszítik.

Elmosolyodom, amikor eszembe jut a tökéletes kifejezés erre az estére. Basszus. Végig tudom csinálni? Mindjárt kiderül.

Lecsúsztatom a szoknyámat a csípőmön, és elsimítom a ráncokat.

Jó munkát végeztél.

Tony mosolyog, és meg akar érinteni, de elhúzódom előle.

Legközelebb lehet, hogy rád is sor kerül. – Érzem, vonásaim halvány magabiztosságot öltenek, amit sosem éreztem régebben. – Add meg a számod. Talán majd felhívlak.