Székely Csaba

BÁNYAVIDÉK

SZÉKELY CSABA

BÁNYAVIDÉK

drámatrilógia

BÁNYAVIRÁG

BÁNYAVAKSÁG

BÁNYAVÍZ

MAGVETŐ

BUDAPEST

MAGVETŐ KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.

Budapest

© Székely Csaba, 2013

Felelős szerkesztő: Darvasi Ferenc

ISBN 978 963 14 3090 5

elektronikos verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

BÁNYAVIRÁG

Szereplők

AZ APA – a szomszéd szobában fekszik betegen, nem látjuk soha

IVÁN – a fia

MIHÁLY – orvos

ILONKA – Iván féltestvére

ILLÉS – Iván szomszédja

IRMA – Illés felesége

(Falusi ház konyhájában-nappalijában vagyunk. Jobbra bejárati ajtó, hátul kanapé, konyhaszekrény, kályha és egy ajtó a másik szobába, ahol az apa fekszik. Elöl asztal, két szék. Az asztalon két pálinkáspohár és egy bicska.

Iván mogorván áll az ajtónál, majd pálinkásüveget vesz ki a kanapé mögül, és az asztalhoz megy. A bicska segítségével kihúzza a dugót az üvegből, majd a bicskát zsebre teszi.

Mihály belép a szobából, kezében táska, nadrágja szára nedves. A táskát leteszi a földre.)

IVÁN   (tölt a poharakba) Igyál, kedves doktorom!

MIHÁLY   Most már kedves doktorod vagyok, mi?

IVÁN   Az voltál te mindig is.

MIHÁLY   Az voltam-e?

IVÁN   Az.

MIHÁLY   Tegnap is az voltam?

IVÁN   Az voltál tegnap is.

MIHÁLY   Igazán?

IVÁN   Igazán. Na, iszol vagy nem iszol?

(Mihály elveszi a poharat, isznak. Csend.)

IVÁN   Mi a csízió apámmal?

MIHÁLY   Hogy mondod?

IVÁN   Most vizsgáltad meg apámat emitt, a szomszéd szobában, nem? Azt kérdem, mi van vele.

(Csend.)

MIHÁLY   Lehányta a nadrágomat.

IVÁN   Tényleg, most látom. Jófajta nadrág.

MIHÁLY   Majd kimossuk otthon.

(Csend. Iván tölt egy pohárral Mihálynak.)

IVÁN   Mit szólsz, mennyi ideje van még hátra?

MIHÁLY   Apádnak?

IVÁN   Lehet, hogy a nadrágod jövője is érdekel valamicskét, de most, igen, a vén takony felől próbálok itten kérdezősködni. Mennyi ideje van?

MIHÁLY   Hát… Nem sok.

IVÁN   Mégis mennyi?

MIHÁLY   Hát… amennyi jut neki.

IVÁN   Gyere, na, mondjad.

MIHÁLY   Semmi értelme. Nem fogok én most becslésekbe bocsátkozni.

IVÁN   De legyél szíves, bocsátkozzál becslésekbe, ha nem akarod, hogy a fejeden vesszen kárba ez az üveg pálinka, széttörés segítségével.

MIHÁLY   (sóhajt) Úgy három hónap.

IVÁN   Három?

MIHÁLY   Vagy négy.

IVÁN   Négy hónap?! Két hónapot jósoltál másfél évvel ezelőtt!

MIHÁLY   Mondtam, hogy nem akarok becslésekbe bocsátkozni.

IVÁN   Meg is értem. Kurva szar becsléseid vannak. Meteorológusnak kellett volna menjél, nem doktornak.

MIHÁLY   Régebben jobban ment az ilyesmi. Nem vagyok én már jó orvos. (kiissza a poharat) Azt se tudom én már, mi vagyok. Régebben azt hittem, jó orvosnak és jó embernek lenni ugyanaz. De nem, Iván. Hiszed-e, hogy nem ugyanaz?

IVÁN   Ha te mondod… Még nem próbáltam egyiket se.

MIHÁLY   Ez a hely megváltoztatja az embert. Verekedés, alkohol-kóma, öngyilkosság egyfolytában. Valahová mindig menni kell, örökké hívnak. Ha nem járok el minden beteghez látogatóba, jönnek a rokonok a bicskákkal fenyegetőzni.

IVÁN   Arra való a bicska, hogy használják.

MIHÁLY   Azelőtt nem ittam egy kortyot se, most meg, látod, mindennap megiszok egy-két pohárral.

IVÁN   Annak az egy-két pohárnak inkább olyan egy-két üveg mérete van, nem?

MIHÁLY   Ne próbálj engem itten alkoholistának beállítani!

IVÁN   Ami azt illeti, olyan nagy beállítás nem kell hozzá. Beállsz te magadtól.

MIHÁLY   Fáradt vagyok, Iván. Belefáradtam ebbe a poshadt, korcs, idióta faluba.

IVÁN   Község.

MIHÁLY   Mi?

IVÁN   Poshadt, korcs, idióta községbe.

MIHÁLY   Abba.

(Csend.)

IVÁN   Azt mondod, sokáig húzza még az öreg?

MIHÁLY   Apádat kemény fából faragták.

IVÁN   Hogy szúrta volna tökön a vésővel az a faragó, amelyik faragta.

(Dühösen tölt, Mihály figyeli. Csend.)

MIHÁLY   Te is sokat változtál, Iván.

IVÁN   Én-e?

MIHÁLY   Te.

IVÁN   Faszt változtam.

MIHÁLY   Régebben nem kértél volna arra, hogy öljem meg az apádat.

IVÁN   Mi a seggbedugott merőkanálról beszélsz? Én aztán nem kértem ilyesmit tőled sohase.

MIHÁLY   Szerencséd, hogy úriember vagyok, és nem mondtam el ottan mindenki előtt, hogy mit kértél tőlem. Pedig megérdemelted volna.

IVÁN   Mondjad, mikor kértem én ilyesmit tőled?

MIHÁLY   Ne tegyed magad, hogy nem tudod. Tegnap arra kértél, ne hozzak több gyógyszert neki.

(Csend.)

IVÁN   Hát, ha egyszer kár belé. Te jósoltad az imént az időjárás-jelentésben, hogy csak három hónapja van. Ez még nem gyilkosság.

MIHÁLY   Egy orvos részéről az.

IVÁN   De te azt mondtad, hogy gondoskodni fogsz róla eztán is, ahogy eddig.

MIHÁLY   Azt mondtam. És ma mégsem hoztam neki gyógyszert.

(Csend.)

IVÁN   (nézi egy darabig Mihályt, majd megveregeti a vállát) Látod, milyen jó doktorom vagy te nekem?

MIHÁLY   (lesöpri Iván kezét a válláról) De a tegnapi napon nem voltam az.

IVÁN   Az voltál.

MIHÁLY   Az voltam-e? Nem-e mondtad nekem hangosan ordibálva tegnap a kocsmában Szász Jani előtt, meg Puskás Misi előtt, meg a féleszű Sánta Feri előtt, meg a plébános előtt, meg a plébános szeretője előtt, hogy ledugsz a torkomon egy láncfűrészt, és a nyelvemet használod indítózsinórnak hozzá?

IVÁN   Mondani mondtam. De nem gondoltam komolyan én azt.

MIHÁLY   És nem-e hoztad be utána azt a sárga láncfűrészt nagy hadonászva, és kezdted a számat tátani kifele a kezeddel, s ordibáltál továbbra is?

IVÁN   Éppenséggel nem.

MIHÁLY   Van hozzá ábrázatod letagadni?

IVÁN   Nem sárga volt, hanem piros. Csak elkopott a használat miatt.

MIHÁLY   Elkopott.

IVÁN   El. Régóta megvan az a láncfűrész.

MIHÁLY   Bekaphatod a láncfűrészedet! Én leléptem innen! (Indul.)

IVÁN   Akkor nem iszol még egy korty pálinkát?

(Csend. Mihály visszalép.)

MIHÁLY   Annyira azért nem vagyok nagy sietésben.

(Kiissza a poharat. Csend.)

IVÁN   Ha már ennél a problematikánál tartunk, ejsze megkérdem: miért döntöttél amellett mégis, hogy nem hozol apámnak több gyógyszert?

(Csend. Iván Mihály szemébe néz, aki félrefordul és sóhajt. Meg akar szólalni, de a bejárati ajtón belép Illés. Enyhén görnyedten jár, és folyton mosolyog.)

ILLÉS   Szép jó napot az uraknak!

IVÁN   Igen, bejöhetsz, szomszéd. Fáj-e a kezed a sok kopogtatástól?

ILLÉS   (vidáman) Nagyon szép ma az idő.

(Iván továbbra is Mihályt nézi. Csend.)

ILLÉS   Kellemes ez a kis szél.

(Iván beleszagol a levegőbe.)

ILLÉS   Nem láttam egy felhőt se az égen.

IVÁN   (türelmetlenül) Igazán nem láttál egy felhőt se az égen? Biztos vagy-e benne százszázalékosan? Úgy vélem, meg kéne nézzed még egyszer, hogy csakugyan nincsen-e véletlenül mégis bár egy fél felhő valamerre az utca másik végében!

ILLÉS   Értem én a célozgatást, megyek is mindjárt innen elfele, csak jöttem elmesélni egy újságot. Ugye, van egy kis ideje magának is, doktor úr?

MIHÁLY   Ami azt illeti, sietésben vagyok éppen. Vár egy betegem. Na, Isten áldja, Illés! Szerusz, Iván!

ILLÉS   Ahogy nagyanyám mondta mindig, mikor ment hátra a budira: ha egyszer sietni kell, hát sietni kell.

(Iván biccent Mihálynak. Mihály eltakarja az arcát, de ezt a többiek nem veszik észre, és kimegy.)

ILLÉS   Te meg, Iván, ne legyél már örökösen ennyire rosszkedvű!

IVÁN   Én-e? Nem vagyok én örökösen ennyire rosszkedvű. Apám két év óta csak fekszik meg parancsolgat, hozzá vagyok láncolva, magányos vagyok, nincsen munkám, nincsen pénzem, nincsen saját életem, de egyébiránt felvet a jókedv. Ehelyt cigánykerekeztem örömömben, ni, mielőtt jöttél volna.

ILLÉS   Nem két esztendeje vagy te ilyen, szomszéd. Soha az életbe nem láttalak még jókedvűnek. Panaszolkodás helyett inkább örülnél, hogy itt van Ilonka, és segít gondozni az öreget.

IVÁN   Ilonka csak egy hónapja van itten. Azelőtt én mosdattam, kúráltam, tömtem belé a feleséged kompótjait, takargattam, hogy takarná be tíz mázsa feketeföld.

ILLÉS   De most azért könnyebb neked mégiscsak, nem igaz?

(Iván nem felel, pálinkát tölt az egyik pohárba.)

ILLÉS   Máskülönben szép kislány ez az Ilonka. Ha nem volna a mostohahúgod, azt mondanám…

IVÁN   (szavába vág) Te csak ne mondjál semmit!

ILLÉS   Hogyhogy én csak ne mondjak semmit?

IVÁN   Úgy, hogy a fejed be lesz törve ennek a széknek a közreműködésével. Ez a veszély fenyeget téged mostan.

ILLÉS   De azt se tudod, mit akartam mondani.

IVÁN   Mondtál-e életedben akármikor is valami hasznosat?

(Illés gondolkodik.)

IVÁN   Egyebet se csinálsz, csak vigyorog a szád, meg hülyeségeket beszélsz.

ILLÉS   Én-e?

IVÁN   Te. S azután még többet vigyorog a szád.

ILLÉS   Az enyém-e?

IVÁN   A tied bizony.

ILLÉS   (vigyorogva) Ez azért így nem igaz.

IVÁN   Nem-e?

ILLÉS   Nem.

IVÁN   Amikor szegény anyámat eltemettük, mit mondtál akkor? Na, hallám, mit mondtál?

ILLÉS   Mit mondtam volna? Hogy Isten nyugosztalja.

IVÁN   Mikor vittük ki a temetőbe, nem-e kezdtél el mutogatni, mint egy agyalágyult, hogy nééé, mozog a koporsó, mozog a koporsó?

ILLÉS   Hát, ha egyszer mozgott a koporsó.

IVÁN   Mert rázta a szekér, attól mozgott! Rossz volt az egyik kerék.

ILLÉS   Nem tudhattam én, hogy attól mozog.

IVÁN   Miattad fel kellett feszíteni a koporsófedelet ott, az utca közepén.

ILLÉS   Emiatt már százszor kértem az elnézésedet.

IVÁN   S anyám kiborult az útra a részeg sírásó miatt, amelyik felfeszegette a fedelet.

(Illés lehajtja a fejét.)

IVÁN   Mi az, kacagsz?

ILLÉS   Nem kacagok.

IVÁN   Ez neked vicces, mi?

ILLÉS   Csituljál már, Iván!

IVÁN   Csituljak-e?

ILLÉS   Ahogy nagyanyám mondta mindig, mikor jött vissza a budiról: ami megtörtént, megtörtént.

IVÁN   Csak tudnám, mi a sánkéros{1} kutya valagától van egyfolytában olyan jó kedved. Legalább innál te is, mint más normális ember, akkor érteném. De te vagy az egyetlen a községben, aki nem iszik sohase.

(Iván iszik. Csend.)

ILLÉS   Mikor jön haza Ilonka?

1 sánkéros – fekélyes