Kommentár
a társadalombiztosítási
törvényhez

Kiadja a

CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft.

Budapest, 2013

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565, +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

E-mail: info@complex.hu

Internet: www.complex.hu

Felelős vezető: a CompLex Kiadó Kft. igazgatója

Kiadásért felelős: Tóth Gábor

A kiadványok szerkesztésért felelős: Dr. Csizner Ildikó

Felelős szerkesztő: dr. Pálkovács Attila

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: CompLex Kiadó Kft. DTP-csoport

ISBN 978 963 295 272 7

Termékkód: YEB1366

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén,

továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Kommentár
a társadalombiztosítási
törvényhez

Kommentár a társadalombiztosítás ellátásaira
és a magánnyugdíjra jogosultakról,
valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló
1997. évi LXXX. törvényhez

CompLex Kiadó, Budapest, 2013

Szerző:

dr. Kiss Sándor

Kézirat lezárva:

2013. január 1.

© dr.Kiss Sándor, Budapest, 2013

© CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft., Budapest, 2013

A CompLex Kiadó Jogi és Üzleti Tartalomszolgáltató Kft. az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

Art.

az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény

Ebtv.

a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény

EGT

Európai Gazdasági Térség

Eva tv.

az egyszerűsített vállalkozói adóról szóló 2002. évi XLIII. törvény

Mpt.

a magánnyugdíjról és magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény

Mt.

a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény

NAV

Nemzeti Adó- és Vámhivatal

OEP

Országos Egészségbiztosítási Pénztár

ONYF

Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság

PSZÁF

Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete

Szja tv.

a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény

Tbj.

a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény

Tny.

a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény

1997. ÉVI LXXX. TÖRVÉNY A TÁRSADALOMBIZTOSÍTÁS ELLÁTÁSAIRA ÉS A MAGÁNNYUGDÍJRA JOGOSULTAKRÓL, VALAMINT E SZOLGÁLTATÁSOK FEDEZETÉRŐL

I. Fejezet

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

A törvény célja

1. § E törvény célja, hogy az egyéni felelősség és öngondoskodás követelményeinek és a társadalmi szolidaritás elveinek megfelelően szabályozza a társadalombiztosítás keretében létrejövő jogviszonyokat. A foglalkoztatók és a biztosítottak biztosítási jogviszonnyal kapcsolatos kötelezettségeit: a biztosítottaknak a társadalombiztosítás rendszerében való részvételi kötelezettségét, a foglalkoztatók és a biztosítottak fizetési kötelezettségét és ennek a közteherviselésnek megfelelő teljesítését. Meghatározza a társadalombiztosítási ellátások körét és a társadalombiztosítási rendszerhez kapcsolódó magánnyugdíj keretében járó szolgáltatásokat.

1. Jogtörténeti áttekintés

1998. január 1-jétől a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvényt, amely egységes keretét adta a nyugdíj- és egészségbiztosítási ellátásokra vonatkozó törvényi szintű anyagi- és eljárásjogi szabályoknak – összefüggésben a felosztó-kirovó (másképpen: folyó finanszírozású, vagy a külföldi szakirodalomban: pay-as-you-go) társadalombiztosítási nyugdíjrendszer akkor szándékolt, meghatározott korosztályok számára kötelező (tőkefedezeti jellegű) magánnyugdíjjal történő kiegészítésével is –, négy új törvény váltotta fel:

1. A társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Tbj.);

2. A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.);

3. A magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény (a továbbiakban: Mpt.); valamint

4. A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ebtv.)

A jogalkotó szándéka szerint a nyugdíj- és egészségbiztosítási ellátások, valamint a magán-nyugdíjpénztári szolgáltatások jogosultsági, megállapítási, folyósítási és egyéb törvényi szintű részletszabályait külön-külön törvények (Tny., Ebtv. és az Mpt.) adják meg. Ugyanakkor az említett ellátások fajtáit, az ellátásokra jogosultak körét, az ellátások igénybevételét megalapozó fizetési kötelezettség alapját, mértékét, megállapítási, bevallási, befizetési és elszámolási szabályait, valamint a társadalombiztosítási nyilvántartás és ellenőrzés előírásait egységesen a Tbj. rögzíti. [Említést érdemel, hogy a párhuzamosságok elkerülése érdekében a fizetési kötelezettségekre, az ellenőrzésre, a késedelem és mulasztás jogkövetkezményeire, valamint a végrehajtásra az eredeti jogalkotói szándék szerint szintén egységesen az adózás rendjéről szóló törvény jelentette volna a mögöttes joganyagot. Azonban az 1998 óta eltelt időszakban az említett kérdések egyre részletesebb szabályozást nyertek a Tny.-ben és az Ebtv.-ben is, illetve a járulékok tekintetében a járulékvertikum integrációját követően közvetlenül alkalmazandóak az adózás rendjéről szóló törvény előírásai.]

2. Társadalombiztosítási alapelvek Magyarország Alaptörvényében

Magyarország Alaptörvénye Szabadság és felelősség címet viselő fejezete XIX. cikkében a jogalkotó kifejezésre juttatta Magyarország azon törekvését, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson.

Minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult anyaság, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén. Ezen és más rászorulók esetén a szociális biztonság a szociális intézmények, és intézkedések rendszerével valósul meg. A jogalkotó lehetőséget kapott arra, hogy törvénnyel a szociális intézkedések jellegét és mértékét a szociális intézkedést igénybe vevő személynek a közösség számára hasznos tevékenységéhez igazítsa. „Magyarország az időskori megélhetés biztosítását a társadalmi szolidaritáson alapuló egységes állami nyugdíjrendszer fenntartásával és önkéntesen létrehozott társadalmi intézmények működésének lehetővé tételével segíti elő. Törvény az állami nyugdíjra való jogosultság feltételeit a nők fokozott védelmének követelményére tekintettel is megállapíthatja.”

Az Alaptörvényben megfogalmazott alkotmányos elvek érvényesülését a korábban már megállapított ellátások további, más jogcímen történő folyósítása, a jogszerzés szabályozott lezárása, és az úgynevezett szerzett jogok érvényesítésének lehetősége biztosítja.

A Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény VI. fejezetében rögzíti az állami nyugdíjrendszer alapvető szabályait: az alapelveket, valamint a fedezeti rendszer meghatározását. Az ellátási jogosultságot (reálértékét megőrző öregségi nyugdíjat, illetve hozzátartozói nyugellátást) nyugdíjjárulék fizetés ellenében garantáló állami nyugdíjrendszer időskorra, illetőleg a közeli hozzátartozó halála esetére alapozza meg a jövedelmi biztonságot. Ugyanakkor az időskori jövedelembiztonság megteremtése céljából az állami nyugdíjrendszer mellett – önkéntes részvétel alapján, az egyéni felelősséget és az öngondoskodást érvényre juttatva – kiegészítő nyugdíjintézmények is működhetnek.

Az Alaptörvénnyel és a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról, és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvénnyel, és a Tny.-nyel összhangban a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény az állami nyugdíjak fedezete kapcsán rögzítette, hogy

– öregségi nyugdíjat csak annak lehet megállapítani, aki a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt betöltötte, és e mellett megfelel a vonatkozó törvényben (a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvényben) előírt egyéb kritériumoknak is, továbbá

– törvényben meghatározott feltételek fennállása esetén a nők a nyugdíjkorhatár betöltése előtt is jogosulttá válhatnak öregségi nyugdíjra.

Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezései (2011. december 31.) 19. cikkének (5) bekezdése az Alkotmány 2011. december 31-én hatályos 70/E. § (3) bekezdésének harmadik (utolsó) mondatát a 2011. december 31-én hatályos szabályok szerint nyugellátásnak minősülő ellátásokra azok feltételeinek, jellegének és összegének megváltoztatása, más ellátássá alakításuk vagy megszüntetésük tekintetében 2012. december 31-éig alkalmazni rendelte. Tehát az általános öregségi nyugdíjkorhatár betöltését megelőzően folyósított nyugellátás csökkenthetőségére, szociális ellátássá alakíthatóságára, illetve megszüntethetőségére vonatkozó szabályok 2012. december 31-éig továbbra is alkalmazhatóak.

A Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény deklarálja, hogy a nyugdíjak kifizetésének fedezetét a Nyugdíjbiztosítási Alap garantálja, amelynek bevételeit

– a befizetett nyugdíjjárulékok,

– a foglalkoztatók által e célra fizetett közterhek,

– a központi költségvetésből biztosított források, és

– a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló törvényben meghatározott egyéb bevételek képezik.

A Tbj.-ben alapelvi szinten továbbra is rögzítésre került a társadalombiztosítás kockázatközösségében való kötelező részvétel elve, illetve az, hogy a biztosítottaknak járó társadalombiztosítási ellátásokra való jogosultságot az egyéni befizetéseik teremtik meg. Főszabályként – amelytől való eltérés törvényi szabályozást igényel – a pénzbeli társadalombiztosítási ellátások továbbra is arányban állnak a biztosított járulékalapot képező jövedelmével.

3. Nyugdíjrendszerek

A Tbj. korábbi szabályozásához képest lényeges eltérés, hogy addig, amíg a biztosítottak 2011. november 30-áig a társadalombiztosítás valamennyi ellátására jogosultságot szerezhettek, ezt követően csak azok a biztosítottak szerezhetnek jogosultságot a társadalombiztosítás valamennyi ellátására, akiknek esetében valamely törvényi előírás eltérően nem rendelkezik.

Ezzel kapcsolatban a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény rögzíti, hogy

– az állami nyugdíjrendszerben az ellátási jogosultság nyugdíjjárulék fizetésen alapul, és

– természetes személy nyugellátás fedezetére törvényi kötelezettség alapján fizetett járuléka kizárólag a Nyugdíjbiztosítási Alapot illeti meg.

A Tbj. 19. § (2) bekezdésének 2011. december 1-jétől hatályos előírása értelmében „a biztosított, a kiegészítő tevékenységet folytató egyéni és társas vállalkozó által fizetendő nyugdíjjárulék mértéke 10 százalék.” (A nyugdíjjárulék-fizetési kötelezettség tekintetében nincs többé jelentősége a biztosított magán-nyugdíjpénztári tagságának.)

A fenti előírással együtt a magán-nyugdíjpénztári rendszer szabályait alapvetően felülírja, hogy az Mpt. 26. §-a 2012. január 1-jétől azt rögzíti, hogy „a tagdíj a pénztár szolgáltatásainak fedezetére, valamint a pénztárszervezet működtetésére a pénztártagok által önkéntesen vállalt, rendszeresen fizetett pénzbeli hozzájárulás. A tagdíj minden pénztártagra kötelező, legkisebb mértékét (a továbbiakban: egységes tagdíj) a pénztár alapszabálya határozza meg.” Tehát 2012. január 1-jétől nincs kötelező törvényi előírás a magán-nyugdíjpénztári tagdíj mértékére nézve.

Előbbiekkel összefüggésben azt Mpt. 24. §-ának a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvénnyel megállapított (15)–(19) bekezdései 2012. január 1-jétől kezdődően 2012. március 31-éig újabb visszalépési lehetőséget adtak a magán-nyugdíjpénztári tagok számára az állami nyugdíjrendszerbe. (A visszalépést a magán-nyugdíjpénztári tag annál a magánnyugdíjpénztárnál kezdeményezhette, amelynek tagja volt.)

2011. december 31-étől hatályon kívül helyezésre került a Tny. 2. §-ának 2010. december 22-étől hatályban volt (6) bekezdése.

Ezzel a jogalkotó „felülírta” a Nyugdíjreform és Adósságcsökkentő Alapról és a szabad nyugdíjpénztár-választás lebonyolításával összefüggő egyes törvénymódosításokról szóló 2010. évi CLIV. törvény által kialakított rendszert, amelynek értelmében a magán-nyugdíjpénztári tagok 2011. december 1-jétől kezdődően az állami nyugdíjrendszerbe nem fizettek volna nyugdíjjárulékot, és ekkortól további szolgálati időt sem szereztek volna, és az ezt követően megszerzett kerestük, jövedelmük az állami nyugdíjrendszerben igénybe vehető ellátások megállapítása során nem lett volna figyelembe vehető.

4. Szociális hozzájárulási adó

Az egyéni nyugdíjjárulék-fizetés rendszerét egészíti ki az, hogy a foglalkoztató (adójogi terminológiával: munkáltató, kifizető) a társadalmi szolidaritás érvényre juttatásaként az ellátásokhoz olyan hozzájárulást fizet, amely a biztosítottak számára közvetlen ellátási jogosultságot nem keletkeztet.

A Tbj. ezen alapelvi szintű előírása képezi az alapját a foglalkoztatókat és a biztosított egyéni vállalkozókat terhelő társadalombiztosítási járulék 2012. január 1-jétől történt megszüntetésének, és a szociális hozzájárulási adó bevezetésének. (A társadalombiztosítási járulék jogrendszerből történt kivezetése természetesen egyidejűleg a nyugdíjbiztosítási járulék megszüntetését is jelenti. A szociális hozzájárulási adó jellegét tekintve az egészségügyi hozzájárulással esik egy tekintet alá, amelyet a kötelezettek szintén anélkül, hogy az egyéni ellátási jogosultságot megalapozna, az egészségügyi szolgáltatásokra szolidaritási elv alapján jogosultak ellátásai pénzügyi fedezetének biztosítása és az arányos közteherviselés elvének érvényesítése érdekében fizetnek.

A szociális hozzájárulási adó szabályait (az adó alanyai, az adó alapja, az adó mértéke és annak fizetendő összege, vonatkozó adókedvezmények stb.) az egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CLVI. törvény IX. fejezete tartalmazza. Tekintettel arra, hogy nem járulékról, hanem adóról van szó, a szociális hozzájárulási adó alapja nem a biztosítási kötelezettséggel járó jogviszonyból származó, járulékalapot képező jövedelem, hanem a törvény külön – felsorolva az adófizetési kötelezettségeket keletkeztető jogviszonyokat, és az adó alapjául szolgáló (vagy nem szolgáló) juttatásokat – meghatározza az adó alapját.

A szociális hozzájárulási adó megállapítására, bevallására és megfizetésre „az adózás rendjéről” szóló 2003. évi XCII. törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.

A szociális hozzájárulási adó 2012. január 1-jétől történt bevezetése kapcsán említést érdemel, hogy a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény – 2013. január 1-jén hatályba lépő – 36. § (3) bekezdése deklarálja, hogy az olyan fizetési kötelezettség, ami természetes személy munkával megszerzett jövedelme után, annak alapulvételével a munkáltató, kifizető által teljesítendő,

– a természetes személyt társadalombiztosítási ellátásra sem közvetve, sem közvetlenül nem teszi jogosulttá, és

– az ilyen fizetési kötelezettség mértékétől a természetes személy által igénybe vehető társadalombiztosítási ellátások mértéke nem függhet.

Kapcsolódó jogszabályok

Magyarország Alaptörvénye

Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezései (2011. december 31.)

2011. évi CXCIV. törvény Magyarország gazdasági stabilitásáról 36. § (3)

2011. évi CLXVII. törvény a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról, és a szolgálati járandóságról

2011. évi CLVI. törvény egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról

2010. évi CLIV. törvény a Nyugdíjreform és Adósságcsökkentő Alapról és a szabad nyugdíjpénztár-választás lebonyolításával összefüggő egyes törvénymódosításokról

2003. évi XCII. törvény az adózás rendjéről

1997. évi LXXXIII. törvény a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól

1997. évi LXXXII. törvény a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról 24. § (15)–(19), 26. §

1997. évi LXXXI. törvény a társadalombiztosítási nyugellátásról

1990. évi XCI. törvény az adózás rendjéről

1975. évi II. törvény a társadalombiztosításról

Alapelvek

2. § (1) A társadalombiztosítás Magyarország állampolgárait és e törvény külön rendelkezése alapján Magyarországon munkát végző más természetes személyeket az e törvényben meghatározott szabályok szerint magába foglaló, társadalmi szintű kockázatközösség.

(2) A társadalombiztosításban való részvétel a törvényben meghatározott szabályok szerint kötelező.

(3) A kötelező társadalombiztosítás rendszerében a biztosított – e törvény vagy társadalombiztosítási ellátást megállapító törvény eltérő rendelkezése hiányában – az egyéni felelősség elvének megfelelően, az e törvényben meghatározott járulékfizetési kötelezettség alapján szerezhet jogot saját maga és törvényben meghatározott hozzátartozója javára az egyes társadalombiztosítási ellátásokra. A pénzbeli társadalombiztosítási ellátás összege – ha törvény kivételt nem tesz – arányban áll a biztosítottnak az ellátás fedezetére szolgáló járulék alapjául szolgáló jövedelmével.

(4)

(5) A biztosítás az annak alapjául szolgáló jogviszonnyal egyidejűleg, a törvény erejénél fogva jön létre. Ennek érvényesítése érdekében a foglalkoztatót bejelentési, nyilvántartási, járulék-megállapítási és levonási, járulékfizetési, valamint bevallási kötelezettség terheli. E kötelezettség kiterjed arra a külföldi foglalkoztatóra is, aki Magyarország területén biztosítási kötelezettséggel járó jogviszony keretében foglalkoztat munkavállalót, továbbá arra a külföldi foglalkoztatóra, aki Magyarország területén kívül foglalkoztat olyan munkavállalót, aki a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló közösségi rendelet alapján e törvény hatálya alá tartozik.

(6) A foglalkoztatót a társadalombiztosítás keretében nyújtott ellátások pénzügyi fedezetéhez törvényben meghatározott járulék- és hozzájárulásfizetési kötelezettségek terhelik.

(6a) A társadalmi szolidaritás elvének megfelelően – a szociális biztonsághoz, valamint a testi és lelki egészséghez való jog érvényesítése, valamint az egységes állami nyugdíjrendszer fenntartása érdekében – törvény a társadalombiztosítás pénzügyi alapjainak költségvetését egészben vagy részben megillető olyan fizetési kötelezettséget is megállapíthat, amelynek megfizetése társadalombiztosítási ellátásra való jogot nem keletkeztet.

(7) A társadalombiztosítási rendszer működésében érvényesülő közteherviselés érdekében törvény a biztosítottakat és a foglalkoztatókat mindazon adataik rendszeres vagy eseti közlésére kötelezi, amelyek társadalombiztosítási járulékfizetési és hozzájárulásfizetési kötelezettségeik megállapításához, ennek teljesítéséhez, ellenőrzéséhez és érvényesítéséhez szükségesek. A közteherviselés érvényesítéséhez és a jogosultságok megállapításához létrehozott nyilvántartások törvényben meghatározott módon egységes rendszert alkotnak.

A Tbj. 2011. december 1-jétől hatályos módosításával alapelvi szinten továbbra is rögzítésre került a társadalombiztosítás kockázatközösségében való kötelező részvétel elve, illetve az, hogy a biztosítottaknak járó társadalombiztosítási ellátásokra való jogosultságot egyéni befizetéseik teremtik meg (egyéni felelősség elve).

Főszabályként – amelytől való eltérés törvényi szabályozást igényel – a pénzbeli társadalombiztosítási ellátások továbbra is arányban állnak a biztosított járulékalapot képező jövedelmével (arányosság elve).

Lényeges eltérés, hogy addig, amíg a biztosítottak korábban a társadalombiztosítás valamennyi ellátására jogosultságot szerezhettek, a módosítást követően csak azok a biztosítottak szerezhetnek jogosultságot a társadalombiztosítás valamennyi ellátására, akiknek esetében valamely törvényi előírás eltérően nem rendelkezik (korlátozott biztosítás elve).

A biztosítás az annak alapjául szolgáló jogviszonnyal egyidejűleg, a törvény erejénél fogva jön létre. Ennek érvényesítése érdekében a foglalkoztatót bejelentési, nyilvántartási, járulékmegállapítási és levonási, járulékfizetési, valamint bevallási kötelezettség terheli (együttműködési kötelezettség elve). 2011. január 1-jétől kezdődően a kötelezettség kiterjed arra a külföldi foglalkoztatóra is, aki Magyarország területén biztosítási kötelezettséggel járó jogviszony keretében foglalkoztat munkavállalót, továbbá arra a külföldi foglalkoztatóra, aki Magyarország területén kívül foglalkoztat olyan munkavállalót, aki a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló közösségi rendelet alapján e törvény hatálya alá tartozik.

Az egyéni járulékfizetés rendszerét kiegészítendő – a Tbj. 2. §-ának 2011. december 1-jétől hatályos (6a) bekezdése alapján – a foglalkoztató (adójogi terminológiával: munkáltató, kifizető) a társadalmi szolidaritás érvényre juttatásaként nem járulékot, hanem az ellátásokhoz olyan hozzájárulást fizet, amely a biztosítottak számára társadalombiztosítási ellátásra való jogosultságot nem keletkeztet (szolidaritás elve). A 2. § (6a) bekezdése mellett továbbra is hatályban maradt a foglalkoztató fizetési kötelezettségeit deklaráló, a (6) bekezdésben foglalt alapelv.

2011. december 31-ei hatállyal

– a Tbj. 2. § (4) bekezdése hatályon kívül helyezésre került, és így a Tbj. nem tartalmaz előírást a magánnyugdíjpénztári tagdíj fizetésére nézve, és ezzel összefüggésben

– az Mpt. 26. §-a tagdíjat a pénztár szolgáltatásainak fedezetére, valamint a pénztárszervezet működtetésére a pénztártagok által önkéntesen vállalt, rendszeresen fizetett olyan pénzbeli hozzájárulásként határozza meg amelynek minden pénztártagra kötelező, legkisebb mértékét a pénztár alapszabálya határozza meg.

A módosítások következtében a Tbj.-ben a fedezeti rendszernek csupán a biztosítottakra vonatkozó járulékfizetési kötelezettségeket meghatározó szabályai találhatóak.

A foglalkoztatókat és a biztosítottakat terhelő eseti, illetve rendszeres bejelentési, adatszolgáltatási és bevallási kötelezettségeken alapuló – a Tbj. 40. §-a szerinti, különböző adatkezelők felelőssége alá eső – társadalombiztosítási nyilvántartások egységes rendszerként biztosítják mind az ellátások valós adatokon alapuló megállapítását, mind pedig a közteherviselés hatékony érvényre juttatását (egységes társadalombiztosítási nyilvántartás elve).

Az egyes adótörvények és az azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról szóló 2012. évi CLXXVIII. törvénnyel 2013. január 1-jei hatállyal a Tbj. 2. § (1) bekezdésébe iktatott pontosító jellegű módosítás egyértelművé teszi, hogy a Tbj. hatálya – annak külön rendelkezése alapján – Magyarország állampolgárai mellett a Magyarországon munkát végző más természetes személyekre is kiterjed.

Kapcsolódó jogszabályok

2012. évi CLXXVIII. törvény egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról

3. § (1) Az állam a társadalombiztosítási rendszer működéséről és a nemzetgazdaság lehetőségeivel összhangban álló fejlesztéséről

a) a társadalombiztosítási rendszerben nyújtott egyes ellátások megállapításával,

b) az ellátások fedezetére szolgáló fizetési kötelezettségek meghatározásával,

c) az ellátások igénybevételére, a b) pont szerinti fizetési kötelezettség megállapítására, bevallására, befizetésére és beszedésére, valamint nyilvántartására vonatkozó szabályok megalkotásával,

d) az egyes ellátások és fizetési kötelezettségek teljesítését nyilvántartó és ellenőrző rendszer szabályozásával

gondoskodik.

(2) Az állam a társadalombiztosítási ellátások fedezetét akkor is biztosítja, ha a társadalombiztosítás kiadásai a bevételeket meghaladják.

A társadalombiztosítás ellátórendszerének működtetése, és annak a nemzetgazdasági lehetőségektől függő fejlesztése állami feladat. Az állam mögöttes felelősként köteles fedezni a társadalombiztosítás kiadásait abban az esetben, amikor a társadalombiztosítási bevételek nem fedezik a kiadásokat (állami gondoskodás elve).

2012. január 1-jétől a Tbj. 3. § (1) bekezdés b) és c) pontjainak megfogalmazása is a társadalombiztosítási rendszerben fennálló egyéni járulékfizetés, valamint a munkáltatókat a szolidaritási elv alapján terhelő, közvetlen ellátási jogosultságot nem keletkeztető fizetési kötelezettségek új rendszerét követi.

II. Fejezet

FOGALMAK ÉS ÉRTELMEZŐ RENDELKEZÉSEK

4. § E törvény alkalmazásában:

a) Foglalkoztató:

1. bármely jogi és természetes személy, egyéni vállalkozó, jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaság, egyéb szervezet, költségvetés alapján gazdálkodó szerv, bármely személyi egyesülés, ha biztosítottat foglalkoztat,

2. tanulószerződés alapján szakképző iskolai tanulmányokat folytató tanuló esetén a szerződést kötő gazdálkodó szervezet, egyéni vállalkozó,

3. társas vállalkozó esetén a társas vállalkozás,

4. az álláskeresési járadékban, keresetpótló juttatásban, vállalkozói járadékban, valamint munkanélküli-járadékban, álláskeresést ösztönző juttatásban, nyugdíj előtti álláskeresési segélyben (a továbbiakban együtt: álláskeresési támogatás) részesülő, biztosítottnak minősülő személy esetén az ellátást folyósító szerv,

5. a gyermekgondozási segélyben, a gyermekgondozási díjban, a gyermeknevelési támogatásban, az ápolási díjban részesülő személyek esetében a segélyt, a támogatást, illetve a díjat folyósító szerv,

6. a kincstár számfejtési körében a helyi önkormányzatok nettó finanszírozásának hatálya alá tartozó munkáltatók esetében a járulék megállapításával, bevallásával, megfizetésével, a nyilvántartással és adatszolgáltatással, valamint a biztosítottak bejelentésével összefüggő, az e törvényben és az Art.-ben előírt kötelezettségek tekintetében a kincstár,

7. a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.) XVI. fejezete szerinti munkavégzés esetén – ha jogszabály másként nem rendelkezik – a kölcsönbeadó,

8. több munkáltatóval létesített munkaviszony (Mt. 195. §) esetén az Art.-ben meghatározott munkáltató,

9.

10. a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény szerinti munka-rehabilitáció (a továbbiakban: munka-rehabilitáció) keretében munka-rehabilitációs díjat folyósító szociális intézmény.

b) Egyéni vállalkozó:

1. az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló törvény szerinti egyéni vállalkozói nyilvántartásban szereplő természetes személy,

2. a szolgáltató állatorvosi tevékenység gyakorlására jogosító igazolvánnyal rendelkező magánszemély, a gyógyszerészi magántevékenység, falugondnoki tevékenység, tanyagondnoki tevékenység vagy szociális szolgáltató tevékenység folytatásához szükséges engedéllyel rendelkező magánszemély (a továbbiakban együtt: egészségügyi vállalkozó),

3. az ügyvédekről szóló törvény hatálya alá tartozó ügyvéd, európai közösségi jogász (a továbbiakban együtt: ügyvéd),

4. az egyéni szabadalmi ügyvivő,

5. a nem közjegyzői iroda tagjaként tevékenykedő közjegyző,

6. a nem végrehajtói iroda tagjaként tevékenykedő önálló bírósági végrehajtó.

ba)

c) Társas vállalkozás:

1. a közkereseti társaság,

2. a betéti társaság,

3. a korlátolt felelősségű társaság,

4.

5. a közös vállalat,

6. az egyesülés, ideértve az európai gazdasági egyesülést is,

7. az 1–6. pontban felsorolt társas vállalkozások az előtársaságként történő működés időszakában is,

8. a szabadalmi ügyvivői társaság, szabadalmi ügyvivői iroda,

9. a gépjárművezető-képző munkaközösség,

10. az oktatói munkaközösség,

11. az ügyvédi iroda, közjegyzői iroda,

12. a végrehajtói iroda,

13. az egyéni cég.

d) Társas vállalkozó:

1. a betéti társaság bel- és kültagja, a közkereseti társaság tagja, a korlátolt felelősségű társaság, a közös vállalat, az egyesülés, valamint az európai gazdasági egyesülés tagja, ha a társaság (ideértve ezen társaságok előtársaságként történő működésének időtartamát is) tevékenységében ténylegesen és személyesen közreműködik, és ez nem munkaviszony vagy megbízási jogviszony keretében történik (tagsági jogviszony),

2. a szabadalmi ügyvivői társaság, a szabadalmi ügyvivői iroda tagja, ha a társaság tevékenységében személyesen közreműködik,

3. az ügyvédi iroda, a közjegyzői iroda, a végrehajtói iroda, a gépjárművezető-képző munkaközösség, az oktatói munkaközösség tagja,

4. az egyéni cég tagja,

5. a betéti társaság, a közkereseti társaság és a korlátolt felelősségű társaság olyan természetes személy tagja, aki a társaság ügyvezetését nem munkaviszony alapján látja el, kivéve, ha az 1. alpont szerint társas vállalkozónak minősül,

e) Kiegészítő tevékenységet folytató: az az egyéni, illetve társas vállalkozó, aki vállalkozói tevékenységet saját jogú nyugdíjasként folytat, továbbá az az özvegyi nyugdíjban részesülő személy, aki a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt betöltötte.

f) Saját jogú nyugdíjas: az a természetes személy, aki

1. a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvény, illetve nemzetközi egyezmény alkalmazásával a 14. § (3) bekezdés a) és c) pontjában meghatározott saját jogú nyugellátásban, a Magyar Alkotóművészeti Közalapítvány által folyósított ellátásokról szóló kormányrendelet alapján folyósított öregségi, rokkantsági nyugdíjsegélyben (nyugdíjban), Magyarországon nyilvántartásba vett egyháztól egyházi, felekezeti nyugdíjban vagy növelt összegű öregségi, munkaképtelenségi járadékban részesül,

2. a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról és annak végrehajtásáról szóló uniós rendeletek, illetve az EGT-állam jogszabályai alkalmazásával saját jogú öregségi nyugdíjban részesül,

3. az egyéni vagy társas vállalkozó e) pont szerinti jogállását nem érinti, ha az 1–2. alpontokban említett nyugdíj folyósítása szünetel.

g)

h) Megbízási jogviszony, munkaviszony: a magyar jog hatálya alá tartozó megbízási jogviszony és munkaviszony, továbbá a külföldi jog hatálya alá tartozó olyan megbízási jogviszony és munkaviszony, amely alapján a munkát Magyarország vagy a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló közösségi rendelet hatálya alá tartozó másik tagállam területén végzik.

i) Foglalkoztatott: aki nem minősül egyéni, illetve társas vállalkozónak és foglalkoztatója biztosítással járó jogviszony keretében foglalkoztatja.

j) Külföldi: az a természetes személy, aki nem minősül belföldinek.

k) Járulékalapot képező jövedelem:

1. a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szja tv.) szerint összevont adóalapba tartozó önálló és nem önálló tevékenységből származó bevételből az adóelőleg-alap számításnál figyelembe vett jövedelem, a munkavállalói érdekképviseletet ellátó szervezet részére levont (befizetett) tagdíj, a tanulószerződésben meghatározott díj, a hivatásos nevelőszülői díj, a felszolgálási díj, a vendéglátó üzlet felszolgálójaként a fogyasztótól közvetlenül kapott borravaló (a továbbiakban: borravaló), az ösztöndíjas foglalkoztatási jogviszony alapján fizetett ösztöndíj,

2. az 1. alpont szerinti jövedelem hiányában a munkaszerződésben meghatározott alapbér, illetőleg ha a munkát nem munkaviszony, hanem munkavégzésre irányuló egyéb jogviszony keretében végzik, a szerződésben meghatározott díj.

l) Járulék: az egészségbiztosítási és munkaerő-piaci járulék (a természetbeni egészségbiztosítási járulék, a pénzbeli egészségbiztosítási járulék és a munkaerő-piaci járulék), a nyugdíjjárulék, a táppénz-hozzájárulás, az egészségügyi szolgáltatási járulék, valamint a korkedvezmény-biztosítási járulék.

m) A magánnyugdíjpénztár tagja:

1.

2. a magánnyugdíjpénztárhoz önkéntes döntéssel csatlakozó

személy.

n)

o) Magánnyugdíjpénztárhoz önkéntes döntéssel csatlakozó:

1. a tagságra kötelezett pályakezdőnek nem minősülő természetes személy, aki az 1998. január 1-je és 2005. december 31-e között hatályos rendelkezések értelmében önkéntes döntéssel taggá vált, és

2. az Mpt. 3. §-ának (2) bekezdésében meghatározott személy.

p) Tanulószerződés: a szakképzésről szóló törvény szerinti tanulószerződés.

q)

r) Igazgatási szerv:

1. a biztosítási kötelezettség megállapításával, a bejelentési-, nyilvántartási-, adatszolgáltatási kötelezettséggel, a járulék- bevallásával, megfizetésével, e kötelezettségek megsértésével kapcsolatos jogkövetkezmények megállapításával, a tartozás beszedésével, behajtásával, a bevallás ellenőrzésével kapcsolatos hatósági ügyben – a 34–35. §, 41. § (4)–(5) bekezdés, 42–43. § kivételével – az állami adóhatóság, az adózás rendjéről szóló törvény 88. §-ának (5) bekezdésében meghatározott feladatkörében a vámhatóság,

2. a 34. § (1), (5), (8) bekezdésének, a 35. §-ának, 40. §-ának, a 41. §-ának (2) bekezdése és a 42–43. §-ainak alkalmazásánál a Nyugdíjbiztosítási Alap kezeléséért felelős nyugdíjbiztosítási szerv és a nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv,

3. a 34. § (10) és (12) bekezdésének, a 35. §-ának, 40. §-ának, a 41. §-a (2) és (4)–(5) bekezdésének, a 42–43. §-ainak alkalmazásánál az egészségbiztosítási szerv,

4. a 40. §, a 41. § (2) és (3) bekezdése és a 42–43/A. § alkalmazásánál a rehabilitációs hatóság.

s) Minimálbér:

1. a tárgyhónap első napján érvényes, a teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállaló részére megállapított alapbér kötelező legkisebb havi összege, és

2. a biztosított egyéni és társas vállalkozó járulékfizetéséről szóló rendelkezések alkalmazásában a tárgyhónap első napján, a teljes munkaidőre érvényes garantált bérminimum havi összege, ha az egyéni vállalkozó személyesen végzett főtevékenysége vagy a társas vállalkozó főtevékenysége legalább középfokú iskolai végzettséget vagy középfokú szakképzettséget igényel.

t)

u) Belföldi:

1. Magyarország területén a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény szerint bejelentett lakóhellyel rendelkező magyar állampolgár, a bevándorolt és a letelepedett jogállású, valamint a menekültként elismert személy,

2. a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló törvény hatálya alá tartozó személy (a továbbiakban: a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy), aki a szabad mozgás és a három hónapot meghaladó tartózkodás jogát Magyarország területén gyakorolja, és a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény szerint bejelentett lakóhellyel rendelkezik, valamint

3. a hontalan.

v) EGT-állam: az Európai Unió tagállama és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más állam, továbbá az az állam, amelynek állampolgára az Európai Közösség és tagállamai, valamint az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban nem részes állam között létrejött nemzetközi szerződés alapján az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes állam állampolgárával azonos jogállást élvez.

w) Mezőgazdasági őstermelő: az Szja tv. 3. §-ának 18. alpontjában meghatározott személy.

x) Kezdő mezőgazdasági őstermelő: az a személy, aki a tárgyévet megelőző évben nem minősült mezőgazdasági őstermelőnek.

z) Harmadik állam: az Európai Gazdasági Térség és Magyarország által kötött kétoldalú szociális biztonságról szóló egyezmény hatálya alá nem tartozó állam.

zs)

1. A fogalmakról és értelmező rendelkezésekről általánosságban

A Tbj. II. fejezetével – amely annak 4. §-ában a)-tól zs) pontig terjedő felsorolását adja a társadalombiztosítás egyes tételes jogi fogalmainak, illetőleg az értelmező rendelkezéseknek – a jogalkotó a társadalombiztosítási jog területén is követte az újabb, korszerűbb szerkezeti felépítésű (pl.: adó) törvények megoldásait. A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvény ugyanis nem tartalmazott a különféle fogalmakat, értelmező rendelkezéseket egy helyütt felsoroló külön fejezetet, hanem szükség esetén konkrét jogszabályhelyekre történő visszahivatkozásokkal élt. A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvényben – annak adott szerkezeti keretei között – a jogalkotó folyamatosan igyekezett lekövetni más jogterületek változó jogintézményeit. Az 1980-as évek végén, illetőleg az 1990-es évek elején történt gazdasági változások nyomon követése azonban már „szétfeszítette” a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvény kereteit. Az előbb említett jogkövetésnek köszönhetően azonban – eredetileg – a Tbj. fogalmak és értelmező rendelkezések fejezete az egy helyütt történt csoportosítás nóvuma és előnye mellett, lényegileg a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvényben foglaltakkal megegyező szabályokat tartalmazott. A fogalmak és értelmező rendelkezések folyamatosan igyekeznek a társadalombiztosítás területén kellő időben követni más jogterületek (pl.: cégjog, egyéni vállalkozókra vonatkozó szabályok, adójog, nemzetközi jog) változásait.

2. Egyes fogalmakról és értelmező rendelkezésekről

A foglalkoztató fogalma [Tbj. 4. § a) pontja]

A társadalombiztosítási jogviszonynak három alanya lehet: a foglalkoztató, a társadalombiztosítási igazgatási szerv és a (társadalom)biztosítási kötelezettség alá eső természetes személy – a biztosított. A foglalkoztatók a társadalombiztosítás rendszerének hatékony működése érdekében a foglalkozatókat számos kötelezettség (nyilvántartás, rendszeres, illetve soron kívüli adatszolgáltatás, bevallás, befizetés stb.) terheli. A társadalombiztosítási igazgatási szervek a foglalkoztatókkal szemben tipikusan hatóságként, közhatalmi funkciót érvényesítve járnak el, lépnek fel.

A Tbj. 4. § a) pontjának felsorolása adja meg, hogy milyen

– biztosítottak [Tbj. 4. § a) pontjának 1–3. és 7–8. alpontjai], illetve

– ellátásban részesülők [Tbj. 4. § a) pontjának 4–5. alpontjai], valamint

– munkáltatók [Tbj. 4. § a) pontjának 6. alpontja]

esetén, ki az, aki – az említett társadalombiztosítási kötelezettségekkel terhelt – foglalkozatónak minősül.

A munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti rendelkezésekről és törvénymódosításokról szóló 2012. évi LXXXVI. törvény iktatta be 2012. július 1-jétől a Tbj. 4. § a) pontjába a 8. alpontot, amely arra az esetre nézve rendezi, hogy melyik munkáltatót kell foglalkoztatónak tekinteni, amikor a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény 195. §-a alapján több munkáltató köt munkaszerződést a munkavállalóval. Ilyen esetben a munkáltatók a munkaszerződésben kötelesek maguk közül a munkaszerződésben kijelölni azt, aki az adó- és járulékkötelezettségeket teljesíti. E munkáltató minősül a Tbj. tekintetében foglalkoztatónak.

Az egyéni vállalkozó fogalma [Tbj. 4. § b) pontja]

Társadalombiztosítási szempontból az ún. önfoglalkoztatók legnagyobb körét hagyományosan az egyéni vállalkozók jelentik. [Ezzel kapcsolatban érdemes megjegyezni, hogy a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. rendelkezései értelmében 1996. december 31-éig – társadalombiztosítási szempontból egyéni vállalkozónak minősülve – voltak biztosításra kötelezettek a mezőgazdasági kistermelést folytató természetes személyek is. A mezőgazdasági őstermelők 2007. január 1-jétől önálló – szintén önfoglalkoztató – kategóriaként kerültek be a biztosítottak körébe.]

Az egyéni vállalkozó fogalma nem homogén, mivel az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló 2009. évi CXV. törvényben szabályozott egyéni vállalkozón kívül még számos önfoglalkoztatást felölel. Ezeket sorolja fel a Tbj. 4. § b) pontja.

A Tbj. 4. § b) pontjának 2. alpontjában a „magán-állatorvos” megnevezés helyébe – a Magyar Állatorvosi Kamaráról, valamint az állatorvosi szolgáltató tevékenység végzéséről szóló 2012. évi CXXVII. törvényben foglaltak átvezetéseként – 2012. szeptember 1-jétől a „szolgáltató állatorvos” megnevezés lépett.

A kezdő egyéni vállalkozó fogalma [Tbj. 4. § ba) pontja]

A Tbj. 4. § ba) pontjának 2012. január 1-jével történt hatályon kívül helyezése következtében megszűnt a tevékenységet kezdő egyéni vállalkozók külön kategóriája, amely 2003. január 1-jétől 2011. december 31-éig biztosított a főszabályhoz képest kedvezőbb járulékfizetési szabályokat a járulékfizetési kötelezettség első napjától, az e napot magában foglaló naptári év végéig. Tehát 2012. január 1-jétől kezdődően a kezdő egyéni vállalkozók is az egyéni vállalkozókra vonatkozó általános szabályok szerinti járulékfizetésre kötelezettek.

A társas vállalkozás fogalma [Tbj. 4. § c) pontja]

A Tbj. 4. § c) pontja alatt taxatíve felsorolja a jogalkotó, hogy melyek azok a vállalkozások, amelyek társadalombiztosítási szempontból társas vállalkozásnak minősülnek. Általános elvként ragadható meg, hogy olyan vállalkozásokról van szó, amelyekben a tag (tulajdonos) maga is – díjazás ellenében – ténylegesen személyesen közreműködik/közreműködhet.

A társas vállalkozó fogalma [Tbj. 4. § d) pontja]

A Tbj. 4. § d) pontjának 1. alpontjában felsorolt társas vállalkozásnak minősülő gazdasági társaságok esetében a társas vállalkozóként való biztosítás feltétele a tagság tényén kívül az is, hogy az érintett személy a társaság (előtársaság) tevékenységében ténylegesen és személyesen – nem munkaviszonyban és nem megbízási jogviszony keretében – közreműködik. Ebben az esetben a biztosítási kötelezettség a tagsági jogviszonyhoz kötődik.

A Tbj. 4. § d) pontjának 2. alpontjában szereplő társas vállalkozások esetében a társas vállalkozásban a tag csupán tagi jogviszonya alapján működhet közre, a társas vállalkozással sem munkaviszonyt, sem pedig megbízási jogviszonyt nem létesíthet.

A Tbj. 4. § d) pontjának 3. és 4. alpontjaiban meghatározott társas vállalkozások tagja esetében a biztosítási kötelezettséget a tagság puszta ténye megalapozza.

2012. január 1-jétől a Tbj. 4. § d) pontja új 5. alponttal egészült ki. Az új „kisegítő jellegű” előírás egyértelműen a biztosítási kötelezettség kiterjesztését célozta, és – azáltal, hogy társas vállalkozónak minősítette őket – kiterjesztette a minimális járulékalap utáni járulékfizetés kötelezettségét azokra, akik 2011. december 31-éig megbízás alapján látták el cégükben az ügyvezetői feladatokat.

Tekintettel arra, hogy az ügyvezetői feladatok ellátása nem minősül személyes közreműködésnek, az új előírásra figyelemmel az alábbi esetek jöhetnek számításba az ügyvezetés, valamint a személyes közreműködés terén:

– Nem kell átminősíteni a jogviszonyt azon tagok esetében, akik gazdasági társaságuk ügyvezetését munkaviszonyban látják el. Természetesen e mellett a társaság tevékenységében személyesen is közreműködhetnek akár megbízással, akár munkaviszony keretében, akár a Tbj. 4. § d) pontjának 1. alpontja szerinti társas vállalkozóként.

– A jogviszonyokat 2012. január 1-jétől átminősítő előírás alól kivételt képez az is, amennyiben az ügyvezetői feladatokat megbízással ellátó tag a társaság tevékenységében ténylegesen és személyesen, nem munkaviszony és nem megbízási jogviszony keretében közreműködik, azaz a Tbj. 4. § d) pontjának 1. alpontja szerint társas vállalkozónak minősül. Ez esetben a megbízással ellátott ügyvezetés – a Tbj. 5. § (2) bekezdése szerinti – vezető tisztségviselői jogviszonynak minősül. Gazdasági társaság társas vállalkozónak nem minősülő vezető tisztségviselője pedig e jogviszonyában akkor biztosításra kötelezett, amennyiben járulékalapot képező jövedelemnek minősülő díjazása eléri a minimálbér harminc százalékát, illetőleg naptári napokra annak harmincad részét.

– Társas vállalkozónak minősül az a tag, aki az ügyvezetést megbízással látja el, és e mellett a társaság tevékenységében ténylegesen és személyesen más jogviszonyban nem működik közre.

– Társas vállalkozónak minősül az a tag is, aki az ügyvezetést megbízással látja el, és e mellett a társaság tevékenységében ténylegesen és személyesen munkaviszonyban, vagy megbízással működik közre.

Annak, hogy az ügyvezetést ellátó tag egyidejűleg más foglalkoztatónál munkaviszonyban áll, vagy egyéb jogviszonyban munkát végez, avagy más gazdasági társaságban társas vállalkozónak minősül, csak a tag járulékfizetési kötelezettsége (egyidejűleg fennálló több biztosítási kötelezettséggel járó jogviszony) szempontjából van jelentősége, nem érinti a megbízással ellátott ügyvezetés megítélését.

Az ismertetett új előírás természetesen nem zárja ki azt, hogy a gazdasági társaságon kívüli természetes személyek az ügyvezetést megbízási jogviszony keretében lássák el.

A kiegészítő tevékenységet folytató fogalma [Tbj. 4. § e) pontja]

E fogalom a sajátjogú nyugdíjban, illetve az – irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt betöltött – özvegyi nyugdíjban részesülő egyéni, illetve társas vállalkozók általánoshoz képest kedvezőbb járulékfizetési kötelezettsége meghatározásához szükséges. A Tbj. 4. § f) pontjának 3. alpontja értelmében az egyéni, illetve társas vállalkozók abban az esetben is kiegészítő tevékenységet folytatónak minősülnek, ha a Tbj. 4. § f) pontjának 1–2. alpontjai szerinti ellátásuk folyósítása szünetel.

Saját jogú nyugdíjas fogalma [Tbj. 4. § f) pontja]

A Tbj. 4. § f) pontjának 1–2. alpontjában nevesíti a jogalkotó azokat az ellátásokat, amelyekben részesülő személy saját jogú nyugdíjasnak minősül. Ennek az egyéni, illetve társas vállalkozók kiegészítő tevékenysége [Tbj. 4. § e) pontja] szempontjából van jelentősége.

2012. január 1-jétől módosultak a Tbj. 4. § f) pontjának 1. és 2. alpontjai. A módosítás a saját jogú nyugdíjas személy Tbj.-ben rögzített fogalmának a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvénnyel, valamint a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvénnyel való összhangja megteremtését szolgálta, elhagyva a felsorolásból azokat az ellátásokat, amelyek 2012. január 1-jétől az említett új törvények alapján korhatár előtti ellátásnak, szolgálati járandóságnak, illetve rehabilitációs ellátásnak vagy rokkantsági ellátásnak minősülnek.

A segítő családtag fogalma [Tbj. 4. § g) pontja]

A Tbj. 4. § g) pontja. 2012. január 1-jétől hatályát vesztette. Ezzel megszűnt a segítő családtag, mint hagyományos – „kisegítő jellegű” – társadalombiztosítási kategória.

A segítő családtag kategóriája 2011. december 31-éig az egyéni vállalkozó, az egyéni cég, valamint a közkereseti társaság és a betéti társaság természetes személy tagjának azon közeli hozzátartozója számára teremtett biztosítási lehetőséget, aki az említett vállalkozásban munkavégzésre irányuló egyéb jogviszony keretében személyesen, díjazás ellenében munkát végzett, feltéve, hogy nem részesült sajátjogú nyugdíjban, illetve nem a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt már betöltött özvegyi nyugdíjas volt.

A megbízási jogviszony, munkaviszony fogalma [Tbj. 4. § h) pontja]

2010. január 1-jétől kezdődően nem csupán a Polgári törvénykönyv szerinti megbízási jogviszonyt, illetve a Munka törvénykönyve szerinti munkaviszonyt jelölik a Tbj. alkalmazásában ezen fogalmak, hanem értendő alattuk a külföldi jog hatálya alá tartozó olyan megbízási jogviszony, illetve munkaviszony is, amely alapján a munkát Magyarország területén végzik. A Tbj. 4. § h) pontjának 2012. január 1-jétől történt módosítása a Tbj. 5. § (3) bekezdésében meghatározott biztosítási kötelezettséggel összefüggő pontosítás, arra az esetre nézve, ha külföldi jog hatálya alá tartozó olyan megbízási vagy munkaviszonyról van szó, amely alapján a munka végzése a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló közösségi rendelet (a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet, illetve a végrehajtására vonatkozó 987/2009/EK rendelet) hatálya alá tartozó másik tagállam területén történik. Egyébként erre – ha a Tbj. szabályai szerint történt a biztosítási kötelezettség elbírálása – a Tbj. 13. §-a alapján 2012. január 1-je előtt is figyelemmel kellett lenni.

A foglalkoztatott fogalma [Tbj. 4. § i) pontja]

A foglalkoztatott fogalma szűkebb, mint a biztosítottaké, mivel nem terjed ki az önfoglalkoztatókra (egyéni és társas vállalkozók, mezőgazdasági őstermelő) és azokra, akik ellátásukra tekintettel minősülnek biztosítottnak.

A külföldi fogalma [Tbj. 4. § j) pontja]

A Tbj. külföldinek tekint mindenkit, akire nem terjed ki a belföldi [Tbj. 4. § u) pontja] fogalma.

A járulékalapot képező jövedelem fogalma [Tbj. 4. § k) pontja]

A Tbj. 4. § k) pontjának 1. alpontja a járulékalapot képező jövedelmek körét a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény rendelkezéseivel összhangban adja meg.

A Tbj. 4. § k) pontjának 2. alpontja az 1. alpont szerinti jövedelem hiányában a munkaszerződésben meghatározott alapbért, illetve amennyiben a munkát nem munkaviszony, hanem munkavégzésre irányuló egyéb jogviszony keretében végzik, úgy a szerződésben meghatározott díjat jelöli meg járulékalapot képező jövedelemként.

Tehát mindazokban az esetekben, amikor kettős adózás elkerüléséről szóló nemzetközi egyezmény alapján a jövedelem külföldön adóztatható, Magyarországon a járulékalap

– munkaviszony esetén az alapbér,

– más jogviszony keretében történő foglalkoztatás esetén pedig a szerződésben meghatározott díj.

A járulék fogalma [Tbj. 4. § l) pontja]

E pontban sorolja fel a jogalkotó a társadalombiztosítás ellátásainak fedezetére előírt azon kötelező befizetéseket, amelyeket összevontan „járulék” megnevezéssel jelöl. Érdemes megemlíteni, hogy a Tbj. ezen felsorolásától az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 178. § 15. pontjában található járulék definíció csupán azzal tér el, hogy járuléknak tekinti a végrehajtás tekintetében a jogalap nélkül felvett és visszakövetelt társadalombiztosítási és – a társadalombiztosítási szervek által folyósított – egyéb ellátásokat, valamint a társadalombiztosítás ellátásainak fedezetére előírt más kötelező járulékbefizetéseket, ideértve a jogosulatlan kifizetőhelyi költségtérítést is.

A Tbj. 4. § l) pontjának 2012. január 1-jén hatályba lépett módosítása egyrészt a társadalombiztosítási járulék megszüntetése, másrészt pedig a magán-nyugdíjpénztári rendszer átalakítása miatt volt indokolt.

Az egyes törvényeknek a központi költségvetésről szóló törvény megalapozásával összefüggő, valamint egyéb célú módosításáról szóló 2012. évi CCVIII. törvény 2012. december 31-étől hatályos 68–70. §-ai két évvel kitolták a korkedvezményre való jogosultság megszerzésének a 2012. január 1-jét megelőző szabályok szerinti lehetőségét.

A T/9401. törvényjavaslathoz benyújtott 11. számú módosító javaslat indokolása szerint „a korkedvezményes rendszer átalakításának első lépéseként tiszta képet kell kapni arról, hogy a kedvezményre jogosító munkakörökben pontosan mely elháríthatatlan ártalmak vannak jelen, amelyek a kedvezményt megalapozzák. Az új rendszer a jelenlegi felülvizsgálata után vezethető be. A felülvizsgálatra két év szükséges, addig a jelenlegi szabályozás hatályban tartása indokolt.”

A 2012. december 31-étől hatályos módosítás következtében a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvény 7. § (1) bekezdésének c) pontja értelmében – egyebek mellett – 2011. december 31-ét követő kezdő naptól korhatár előtti ellátásra jogosult az, aki a korhatár előtti ellátás kezdő napjáig, de legkésőbb 2014. december 31-éig a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 2012. január 1-jét megelőzően hatályos szabályai szerint korkedvezményre jogosultságot szerzett.

Ezzel összefüggésben a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvény 7. §-ának 2012. december 31-étől hatályos (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az előbbiek szerinti esetben a jogosult a korhatár előtti ellátást az öregségi nyugdíjkorhatár betöltése előtt annyi évvel kérheti, ahány év korkedvezményt a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 2011. december 31-én hatályos szabályai szerint:

a) a korhatár előtti ellátás kezdő napját megelőző napig szerzett, ha a korhatár előtti ellátás kezdő napja 2012. január 1-je és 2014. december 31-e között van,

b) az a) pontban nem említett esetben 2014. december 31-éig szerzett.

A korkedvezményre való jogosultság megszerzésére biztosított lehetőség – az ellátások fedezetének biztosítása érdekében – megkívánta a korkedvezmény-biztosítási járulék fizetésének fenntartását is.

Ezt technikailag úgy oldotta meg a jogalkotó, hogy az egyes törvényeknek a központi költségvetésről szóló törvény megalapozásával összefüggő, valamint egyéb célú módosításáról szóló 2012. évi CCVIII. törvény

– egyrészt 69. §-ával hatályon kívül helyezte a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvény 23. § (2) bekezdését [amely 64. § (2) bekezdése és 104. § (2) bekezdése 2013. január 1-jén történő hatálybalépéséről szólt],

– másrészt 70. §-ában rögzítette, hogy nem lép hatályba a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvény 64. § (2) bekezdése és 104. § (2) bekezdése.

Előbbiek értelmében továbbra is hatályban maradt a Tbj. 4. § l) pontjában a korkedvezmény-biztosítási járulék szövegrész, amely a jogalkotónak a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvényben megfogalmazott eredeti koncepciója szerint 2013. január 1-jétől hatályát vesztette volna.

Tekintettel arra, hogy az egyes nyugdíjbiztosítási és szociális tárgyú kormányrendeletek módosításáról szóló 425/2012. (XII. 29.) Korm. rendelet értelmében nem lépett hatályba a korhatár előtti ellátás, a szolgálati járandóság, a balettművészeti életjáradék és az átmeneti bányászjáradék eljárási szabályairól, valamint egyes kapcsolódó kormányrendeletek módosításáról szóló 333/2011. (XII. 29.) Korm. rendelet 40. § (2) bekezdése 2012. december 31-ét követően is hatályban maradt

– a korkedvezmény-biztosítási járulék megfizetése alól történő mentesítés eljárási szabályairól szóló 342/2007. (XII. 19.) Korm. rendelet, valamint

– a korkedvezmény-biztosítási járulék megfizetési kötelezettsége alól történő mentesítéshez szükséges állapotfelmérésről, valamint a mentesítési eljárás szakértői, illetve hatósági közvetítői díjairól szóló 34/2007. (XII. 21.) SZMM rendelet.

A magánnyugdíjpénztár tagjának fogalma [Tbj. 4. § m) pontja]

A magánnyugdíjpénztár tagjának fogalma 2010. november 3-ától kezdődően csak a magánnyugdíjpénztárhoz önkéntes döntéssel csatlakozókra terjed ki.

Tagságra kötelezett pályakezdő fogalma [Tbj. 4. § n) pontja]

A tagságra kötelezett pályakezdő fogalma – a magánnyugdíjrendszer átalakítása kapcsán – 2010. november 3-ától hatályon kívül helyezésre került.

A magánnyugdíjpénztárhoz önkéntes döntéssel csatlakozó fogalma [Tbj. 4. § o) pontja]

2011. december 31-étől kezdődően a magánnyugdíjpénztárhoz önkéntes döntéssel csatlakozó fogalma az 1998. január 1-je és 2005. december 31-e között hatályos rendelkezések értelmében önkéntes döntéssel taggá vált tagságra kötelezett pályakezdőnek nem minősülő személyek [Tbj. 4. § n) pontjának 1. alpontja] mellett mindazokat jelenti, akik önkéntes döntésük alapján pénztártaggá válnak. [A Tbj. 4. § n) pontjának 2. alpontjában hivatkozott Mpt. 3. § ugyanis – egyéb feltételek meghatározása nélkül – azt rögzíti, hogy „Természetes személy önkéntes döntése alapján pénztártaggá válhat.”]

A tanulószerződés fogalma [Tbj. 4. § p) pontja]

A szakképző iskolai tanulmányokat folytató tanulók biztosítási kötelezettsége csak akkor áll fenn, amennyiben tanulmányaikat tanulószerződés keretében folytatják. E tanulószerződés szabályait 2012. január 1-jétől – a szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI. törvényt felváltó – a szakképzésről szóló 2011. évi CLXXXVII. törvény XIII. fejezete tartalmazza. Az új szakképzési törvény szerinti tanulószerződés 2012. január 1-jétől kezdődően csak az e törvényben foglalt szabályok szerint köthető. A gyakorlati képzést szervezőnek 2012. január 31-éig felül kellett vizsgálnia a fennálló tanulószerződések tartalmát abból a szempontból, hogy azok megfelelnek-e a 2011. évi CLXXXVII. törvényben előírt tartalmi feltételeknek, és amennyiben a megfelelés érdekében szükséges volt, úgy 2012. február 29-éig kezdeményeznie kellett a tanulószerződés módosítását. A jogalkotó ennek ellenére a szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI. törvényre történő hivatkozást csupán 2013. január 1-jétől helyezte hatályon kívül. Ekkortól a Tbj. 4. § p) pontjában konkrét törvény megjelölése nélkül általános visszahivatkozás történik a szakképzésről szóló törvényre.

A tevékenységre jellemző kereset fogalma [Tbj. 4. § q) pontja]

A 2010. január 1-jétől főszabály szerint az egyéni és társas vállalkozók járulékfizetése alapjául szolgáló tevékenységre jellemző kereset fogalmát – összhangban a járulékfizetési szabályok módosításával – a jogalkotó 2011. január 1-jétől hatályon kívül helyezte.

Az igazgatási szerv fogalma [Tbj. 4. § r) pontja]

A Tbj. 1998. január 1-jén történ hatálybalépése óta bekövetkezett hatás- és feladatköri változások teszik indokolttá a jogalkotó számára annak nevesítését, hogy a Tbj.-ben rögzített egyes előírások tekintetében mikor a Nemzeti Adó- és Vámhivatal, mikor a Nyugdíjbiztosítási Alap kezeléséért felelős nyugdíjbiztosítási szerv, és a nyugdíjbiztosítási igazgatási szervek, és mikor az egészségbiztosítási szerv jár el.

Az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóságról szóló 289/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet értelmében nyugdíjbiztosítási szervek: a Nyugdíjbiztosítási Alap kezeléséért felelős Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság, a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság, a Központi Nyugdíjnyilvántartó és Informatikai Igazgatóság, valamint a kormányhivatalok nyugdíjbiztosítási igazgatóságai. Abban a tekintetben, hogy mikor melyik nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv jár el, a Tbj. végrehajtása tárgyában kiadott 195/1997. (XI. 5.) Korm. rendelet tartalmaz előírásokat.

Az egészségbiztosítási szervekről szóló 319/2010. (XII. 27.) Korm. rendelet értelmében egészségbiztosítási szervek: az Országos Egészségbiztosítási Pénztár, valamint a fővárosi/megyei kormányhivatalok egészségbiztosítási pénztári szakigazgatási szervei. E kormányrendelet meghatározza, hogy mikor minősül egészségbiztosítási szervnek az Országos Egészségbiztosítási Pénztár, és mikor a fővárosi/megyei kormányhivatalok egészségbiztosítási pénztári szakigazgatási szervei. A Tbj. végrehajtása tárgyában kiadott 195/1997. (XI. 5.) Korm. rendelet szintén tartalmaz gyakorlati végrehajtási szabályokat az egészségbiztosítási szervek eljárására.

2012. január 1-jétől a magán-nyugdíjpénztári rendszer átalakításával összefüggésben a Tbj. 4. § r) pontjának 1. alpontja szövegéből hatályát vesztette a magán-nyugdíjpénztári tagdíjra utaló „és tagdíj” szövegrész, valamint a Tbj. 4. § r) pontja új 4. alponttal egészült ki. Ennek következtében a Tbj. alkalmazásában igazgatási szervnek minősülők köre a rehabilitációs hatósággal bővült.

A rehabilitációs hatóság 2012. július 1-jével – a fővárosi és megyei kormányhivatalok szakigazgatási szerveként – történő létrehozásáról az 1502/2011. (XII. 29.) Korm. határozat szól. Ezen időpontig – a megváltozott munkaképességű személyek ellátásaival kapcsolatos eljárási szabályokról szóló 327/2011. (XII. 29.) Korm. rendeletben foglalt kijelölés alapján a rehabilitációs hatóságnak

– az ellátás megállapításával, megszüntetésével, visszafizetésével, megtérítésével kapcsolatos feladatait a nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv (a Központi Nyugdíjnyilvántartó és Informatikai Igazgatóság, illetve a fővárosi és megyei kormányhivatalok szakigazgatási szerveiként működő nyugdíjbiztosítási igazgatóságok),

– a komplex minősítéssel kapcsolatos feladatait – szakhatóságként – a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal (első fokon kirendeltségei, másodfokon pedig regionális igazgatóságai útján),

– a rehabilitációs szolgáltatásokkal kapcsolatos feladatait a munkaügyi központ a jogosult lakó- vagy tartózkodási helye szerint illetékes kirendeltsége,

– a megváltozott munkaképességű személyek pénzbeli ellátásának folyósításával, emelésével, szüneteltetésével és meghosszabbításával kapcsolatos feladatait pedig a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság látta el.

2012. július 1-jétől létrejöttek a megyei kormányhivatalok rehabilitációs szakigazgatási szervei. A Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatalról, valamint a szakmai irányítása alá tartozó rehabilitációs szakigazgatásai szervek feladat- és hatáskörét a 95/2012. (V. 15.) Korm. rendelet szabályozza.

A minimálbér fogalma [4. § s) pontja]

A Tbj. 4. § s) pontjának 1. alpontjában 2012. július 1-jétől került minimálbérként meghatározásra a tárgyhónap első napján érvényes, a teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállaló részére megállapított alapbér kötelező legkisebb havi összege. (Az alapbér megnevezés a definícióban 2011. január 1-jétől szereplő személyi alapbért a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti rendelkezésekről és törvénymódosításokról szóló 2012. évi LXXXVI. törvény értelmében váltotta fel.) Korábban – 2008. január 1-jétől a Tbj. 4. § s) pontjában, 2006. szeptember 1-jétől pedig a Tbj. 5. § (1) bekezdésének g) pontjában – minimálbérként a tárgyhónapot megelőző hónap első napján érvényes, a teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállaló részére megállapított személyi alapbér kötelező legkisebb havi összege volt definiálva. [2006. szeptember 1-jét megelőzően a Tbj. nem tartalmazott minimálbér fogalmat, minden esetben külön meghatározásra került, hogy aktuálisan mikor érvényes minimálbért kell figyelembe venni.]

A Tbj. 4. § s) pontjának 2. alpontja – a legalább középfokú iskolai végzettséget vagy középfokú szakképzettséget igénylő főtevékenységét személyesen végző biztosított egyéni, illetve társas vállalkozó járulékfizetéséről szóló rendelkezések alkalmazása érdekében – 2011. január 1-jétől lépett hatályba.

Kiküldetés, kirendelés, munkaerő-kölcsönzés fogalma [Tbj. 4. § t) pontja]

A kiküldetés, kirendelés, munkaerő-kölcsönzés meghatározása a Tbj. fogalmak és értelmező rendelkezések című fejezetéből 2011. január 1-jétől került ki.

A belföldi fogalma [Tbj. 4. § u) pontja]

Az Európai Unióhoz történt csatlakozás óta a belföldi és külföldi fogalmának meghatározása terén lényeges változás következett be. Az illetékes hatóságok által kiállított érvényes személyazonosító igazolvánnyal való rendelkezéshez, rendelkezési joghoz kötött korábbi belföldi – külföldi (még korábban: devizabelföldi – devizakülföldi) fogalommeghatározást felváltva a Tbj. a belföldi személyek körét taxatíve – részben más törvényekre történő visszahivatkozással – meghatározza, és minden olyan személyt aki nem tartozik ebbe a körbe, külföldinek [Tbj. 4. § j) pontja] tekint.

Az EGT-állam fogalma [Tbj. 4. § v) pontja]

A Tbj. 4. § v) pontja értelmében EGT-állam: az Európai Unió tagállama és az Európai Gazdasági Térségről (a továbbiakban: EGT) szóló megállapodásban részes más állam, továbbá az az állam, amelynek állampolgára az Európai Közösség és tagállamai, valamint az EGT-ről szóló megállapodásban nem részes állam között létrejött nemzetközi szerződés alapján az EGT-ről szóló megállapodásban részes állam állampolgárával azonos jogállást élveznek.

Az EGT valamennyi olyan államot felöleli, amely csatlakozott az EGT-ről szóló egyezményhez. Így az EGT-nek tagja

– az Európai Unió 27 tagállama (Ausztria, Belgium, Bulgária, Ciprus, Csehország, Dánia, Egyesült Királyság, Észtország, Finnország, Franciaország, Görögország, Hollandia, Írország, Lengyelország, Lettország, Litvánia, Luxemburg, Magyarország, Málta, Németország, Olaszország, Portugália, Románia, Spanyolország, Svédország, Szlovákia és Szlovénia) és

– az Európai Szabadkereskedelmi Társulás tagjai közül: Izland, Norvégia, és Liechtenstein. (Az Európai Szabadkereskedelmi Társulás negyedik tagja Svájc.)

A svájci állampolgárok a szabad mozgás és tartózkodás joga tekintetében az Európai Közösség és tagállamai, valamint Svájc (mint az EGT-ről szóló megállapodásban nem részes állam) között kötött nemzetközi szerződés alapján élveznek az EGT államok állampolgáraival azonos jogállást.

A mezőgazdasági őstermelő fogalma [Tbj. 4. § w) pontja]

Mezőgazdasági őstermelőn társadalombiztosítási szempontból a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény 3. § 18. pontja szerinti személyt kell érteni.

Ennek 2012. január 1-jétől kezdődő hatállyal történt módosítása értelmében mezőgazdasági őstermelőnek minősül az a 16. életévét betöltött, nem egyéni vállalkozó magánszemély, aki a saját gazdaságában a személyi jövedelemadó törvény 6. számú mellékletében felsorolt termékek előállítására irányuló tevékenységet folytat, és ennek igazolására őstermelői igazolvánnyal rendelkezik, ideértve a termőföldről szóló törvény szerint családi gazdálkodónak minősülő magánszemélyt és e magánszemélynek a családi gazdaságban nem foglalkoztatottként közreműködő családtagját is.

Tehát – a társadalombiztosítási kötelezettség szempontjából is – kikerült a mezőgazdasági őstermelők köréből a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv által vezetett ügyfél-nyilvántartási rendszerben nyilvántartott (regisztrált) mezőgazdasági termelő. Ennek értelmében a regisztrált mezőgazdasági őstermelő 2012. január 1-jétől akkor biztosításra kötelezett, ha rendelkezik érvényes értékesítési betétlappal, vagy családi gazdálkodó.

A kezdő mezőgazdasági őstermelő fogalma [Tbj. 4. § x) pontja]

A kezdő mezőgazdasági őstermelő meghatározása a mezőgazdasági őstermelő járulékfizetése szempontjából bír jelentőséggel. [Lásd a Tbj. 30/A. §-ához írt magyarázatot.]

A harmadik állam fogalma [Tbj. 4. § z) pontja]

Mindazon államok, amelyek nem tartoznak az EGT és Magyarország által kötött kétoldalú szociális biztonságról szóló egyezmény hatálya alá, ún. harmadik államnak tekintendők. [Lásd: az EGT-re vonatkozóan a Tbj. 4. § v) pontjához, a Magyarország által kötött kétoldalú szociális biztonsági egyezményekre vonatkozóan pedig a Tbj. 13. § b) pontjához írott magyarázatot.]

A hajléktalan fogalma [Tbj. 4. § zs) pontja]

A hajléktalan meghatározása a Tbj. fogalmak és értelmező rendelkezések című fejezetéből 2011. január 1-jétől került ki.

Kapcsolódó joggyakorlat

EBH2005. 1372. A társadalombiztosítási jogviszony a vállalkozói igazolvány birtoklása alapján fennáll; ebből következően fennáll a járulékfizetési kötelezettség is.

BH2011. 234. A felszámoló nem minősül a biztosított foglalkoztatójának, ezért a foglalkoztatót terhelő mulasztási bírság megfizetésére nem kötelezhető.

BH2004. 297. Szervezett társadalmi munka szervezője a megtérítési kötelezettség szempontjából nem minősül foglalkoztatónak.

BH2003. 434. A törvényi mértéken felül fizetett végkielégítés nemcsak a foglalkoztató tekintetében járulékköteles.

BH2001. 440. A felszámolás kezdő időpontja előtt keletkezett, de a felszámoló által a felszámolás alatt kifizetett munkabért terhelő társadalombiztosítási járulékot felszámolási költségként kell besorolni.

Kapcsolódó jogszabályok

2012. évi CCXV. törvény az egyes szakképzési és felnőttképzési törvények módosításáról

2012. évi CCVIII. törvény egyes törvényeknek a központi költségvetésről szóló törvény megalapozásával összefüggő, valamint egyéb célú módosításáról 68–70. §

2012. évi I. törvény a munka törvénykönyvéről

2011. évi CXCI. törvény a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról

2011. évi CLXXXVII. törvény a szakképzésről

2011. évi CLXVII. törvény a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról 7. § (1) c) pont

2009. évi CXV. törvény az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről

2007. évi II. törvény a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról

2007. évi I. törvény a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról

2006. évi XCVIII. törvény a biztonságos és gazdaságos gyógyszer- és gyógyászati segédeszköz-ellátás, valamint gyógyszerforgalmazás általános szabályairól

2006. évi IV. törvény a gazdasági társaságokról

2003. évi XCII. törvény az adózás rendjéről 178. § 15. pont

2003. évi XLIX. törvény az európai gazdasági egyesülésről, valamint a gazdasági társaságokról szóló 1997. évi CXLIV. törvény, és a cégnyilvántartásról, a cégnyilvánosságról és a bírósági cégeljárásról szóló 1997. évi CXLV. törvény jogharmonizációs célú módosításáról

1998. évi LXXXIV. törvény a családok támogatásáról

1998. évi XI. törvény az ügyvédekről

1997. évi LXXXIII. törvény a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól

1997. évi LXXXII. törvény a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról 3. §

1997. évi LXXXI. törvény a társadalombiztosítási nyugellátásról

1995. évi CXVII. törvény a személyi jövedelemadóról 3. § 18. pont

1995. évi XCIV. törvény a Magyar Állatorvosi Kamaráról, valamint a magán-állatorvosi tevékenység gyakorlásáról

1995. évi XXXII. törvény a szabadalmi ügyvivőkről

1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról

1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról

1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról

1991. évi XLI. törvény a közjegyzőkről

1991. évi IV. törvény a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásairól

1959. évi IV. törvény a Polgári törvénykönyvről

95/2012. (V. 15.) Korm. rendelet a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatalról, valamint a szakmai irányítása alá tartozó rehabilitációs szakigazgatásai szervek feladat- és hatásköréről

327/2011. (XII. 29.) Korm. rendelet a megváltozott munkaképességű személyek ellátásaival kapcsolatos eljárási szabályokról

52/2011. (III. 31.) Korm. rendelet a Magyar Alkotóművészeti Közalapítvány által folyósított ellátásokról

319/2010. (XII. 27.) Korm. rendelet az egészségbiztosítási szervekről

289/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóságról

1502/2011. (XII. 29.) Korm. határozat a rehabilitációs hatóság létrehozásáról

Kapcsolódó európai uniós jogszabályok

987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásáról

883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról

2137/85/EGK tanácsi rendelet az európai gazdasági egyesülésről

574/72/EGK tanácsi rendelet a szociális biztonsági rendszereknek a közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK tanácsi rendelet végrehajtásáról

1408/71/EGK tanácsi rendelet a szociális biztonsági rendszereknek a közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.