Dr. Boros Anita

Közérthető közigazgatási hatósági eljárás

A Ket. szabályai egyszerűen –

jogesetek, példák, ellenőrző kérdések, feladatok

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2013

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: a Wolters Kluwer Kft. igazgatója

Kiadásért felelős: Tóth Gábor

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Vajda Krisztina

Felelős szerkesztő: Aszalós Dániel

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: Wolters Kluwer Kft. DTP-csoport

ISBN 978 963 295 334 2

Termékkód: YEB1471

Negyedik, átdolgozott kiadás

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.wolterskluwer.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a műbővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerző:

Dr. Boros Anita

Kézirat lezárása:

2013. június 1.

© Dr. Boros Anita, Budapest, 2013

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2013 

A Wolters Kluwer Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

Bevezetés

Minden nagyzolás nélkül állíthatom: a jogi eljárások közül a közigazgatási hatósági eljárás az az eljárásfajta, amelynek számszerűsége messze meghaladja pl. a polgári és a büntetőeljárásét. Ennek egyszerű magyarázata van: a közigazgatás tevékenysége annyira sokrétű, hogy át- meg átszövi az állampolgárok és a jogi személyek mindennapjait, hiszen a közigazgatás ad ki sokféle hatósági engedélyt, bocsát ki hatósági kötelezést tartalmazó határozatokat, ellátja az állampolgárokat hatósági bizonyítványokkal és igazolványokkal, s a hatósági ellenőrzés nélkülözhetetlen szerepet játszik a jogszabályokba foglalt rendelkezések érvényre jutásában.

Elemi érdek fűződik tehát ahhoz, hogy ne csupán a közigazgatási jogalkalmazók, hanem az állampolgárok is kellően ismerjék a közigazgatási eljárás szabályait. Amikor tehát 1999-ben kormányzati döntés nyomán a közigazgatási eljárási törvényt előkészítő kodifikációs bizottság első számú célkitűzése volt, hogy olyan törvénytervezetet adjon ki a kezéből, amely könnyen áttekinthető és megismerhető, eljárási terheket vesz le az ügyfél válláról azáltal, hogy egyszerűsíti és meggyorsítja az eljárást. Sajnálatos módon – messze nem a bizottság hibájából – ezt a célt 2004-ben éppúgy nem sikerült maradéktalanul érvényre juttatni, mint ahogyan ez 2008-ban sem vált valóra, noha akkor már nem a kodifikációs bizottság, hanem egy minisztériumi apparátus készítette elő a 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) átfogó felülvizsgálatát.

2004 óta számos szakkönyv jelent meg a Ket.-tel kapcsolatban. Ezek azonban az elérni kívánt célhoz igazodó módon, jellegük szempontjából nagymértékben különböznek egymástól. Akad köztük olyan, mely tudományos igényességgel közelít a tárgykörhöz: egyfelől részletes elemzésnek veti alá az eddigi törvényeket – az 1957. évi IV. törvényt (Et.), annak továbbfejlesztett változatát, az 1981. évi I. törvényt (Áe.), a Ket. eredeti szövegét, valamint annak novellizált változatát –, másfelől a nemzetközi jog-összehasonlítás eszközét felhasználva javaslatot tesz arra nézve, hogy miként lenne célszerű továbbfejleszteni a jelenleg hatályos magyar törvényt. Más műfajt jelenítenek meg a kommentárok. Ezek igyekeznek minél több segítséget adni a jogalkalmazók számára, ezért nem csupán a nemzetközi szerződések kevéssé ismert rendelkezéseire hívják fel a figyelmet, hanem az Alkotmánybíróság eljárásjogi döntéseire éppúgy, mint a Legfelsőbb Bíróság jogegységi határozataira. Az igényesebb kommentárszerzők módosítási és munkaszervezési tanácsokkal is ellátják a jogalkalmazókat. Emellett a kommentár kritikai műfaj is, amely nem csupán örömmel fogadja a hasznos új jogintézményeket, hanem „leszedi a keresztvizet” azokról a kodifikátorokról, akik tudatlanságuk miatt vagy tárcaérdek által vezérelve ostoba, végrehajthatatlan rendelkezéseket csempésztek a törvénybe.

Jelen könyv szerzője egy harmadik műfajt választott, nem bocsátkozott kritikai elemzésekbe – ez esetben a mű terjedelme háromszorosára nőne –, hanem tudomásul vette, hogy „pillanatnyilag ez van” – és a maga elé tűzött célt figyelembe véve tökéletesen igaza van. Sem az egyetemi hallgatók, sem a szakvizsgára készülők, legkevésbé pedig a jogalkalmazók nem várhatnak arra, hogy egyszer – reméljük, nem túl soká – sor kerülhet a Ket. elfuserált szabályainak korrekciójára, nekik most kell vizsgázniuk, illetőleg döntéseket hozniuk. Ezért a szerző – aki nem tudná letagadni, hogy egyetemi oktató – példák és jogesetek segítségével részben rávezeti az olvasót a Ket. helyes értelmezésére, részben pedig rákényszeríti az olvasót arra, hogy mélyedjen el a Ket. és a különös eljárási normák rendelkezéseinek tanulmányozásában. A szerző eddigi munkásságával már bizonyította, hogy otthonosan mozog a szakkönyvírás más műfajaiban is. Most egy pontosan körülhatárolt célt tűzött maga elé, amit vállalt, azt becsülettel teljesítette is. Bátran ajánlom tehát könyvét a vázolt olvasói kör szíves figyelmébe.

Prof. Kilényi Géza

1. Bevezetés a közigazgatási eljárásjogba

1.1. A közigazgatási eljárásjog helye a jogrendszerben

A jogrend az állam térben és időben egymással összefüggésben álló jogszabályainak összessége. A jogrendszert Ulpianus máig érvényesülő elmélete szerint két nagy területre lehet osztani:

– közjog (ius publicum): a közérdekű életviszonyokat szabályozó jogszabályok összessége. Idesoroljuk az alkotmányjogi, pénzügyi jogi, nemzetközi jogi, illetve a közigazgatási jogi jogágakat. Többnyire parancsoló (imperatív) normák jellemzik.

– magánjog (ius privatum): a magánérdekű jogviszonyokra vonatkozó jogszabályok összessége. Ide sorolható pl. a polgári jog vagy a nemzetközi magánjog jogága. Többnyire jogosító (attributív) normák jellemzik.

Az egyes jogágakra vonatkozó jogszabályok összessége alapvetően két nagy csoportra osztható: elkülöníthetőek az anyagi és az alaki/eljárási normák:

Az anyagi jogi normák az adott jogterületre vonatkozó általános szabályokat jelentik. Ilyen például a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (Btk.) vagy a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.).

Ezzel szemben az alaki jogi norma az anyagi jogi norma végrehajtására, érvényre juttatására szolgáló normák összessége. A büntetőjog területén ilyennek tekintendő a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.), illetve a polgári jog területén a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. tv. (Pp.).

Az alábbi jogi normák közül válassza ki az anyagi és az alaki jogi normákat!

„Víziközmű kizárólag az állam, a települési önkormányzat vagy a települési önkormányzatok társulása tulajdonába tartozhat.”

[A víziközmű-szolgáltatásról szóló 2011. évi CCIX. törvény 6. § (1) bek.]

A norma típusa: .....................................................................

„Minden birtokba vehető dolog tulajdonjog tárgya lehet.

Ha a törvény kivételt nem tesz, a tulajdonjog szabályait megfelelően alkalmazni kell a pénzre és az értékpapírokra, valamint a dolog módjára hasznosítható természeti erőkre.”

[Ptk. 94. § (1) bek.]

A norma típusa: .....................................................................

„A bizonyítás azokra a tényekre terjed ki, amelyek a büntető és a büntetőeljárási jogszabályok alkalmazásában jelentősek.

[Be. 75. § (1) bek.]

A bizonyítás eszközei a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat és a terhelt vallomása.”

[Be. 76. § (1) bek.]

A norma típusa: .....................................................................

„A pert keresetlevéllel kell megindítani; a keresetlevélben fel kell tüntetni:

a)

az eljáró bíróságot;

b)

a feleknek, valamint a felek képviselőinek nevét, lakóhelyét és perbeli állását;

c)

az érvényesíteni kívánt jogot, az annak alapjául szolgáló tényeknek és azok bizonyítékainak előadásával;

d)

azokat az adatokat, amelyekből a bíróság hatásköre és illetékessége megállapítható;

e)

a bíróság döntésére irányuló határozott kérelmet (kereseti kérelem).”

[Pp. 121. § (1) bek.]

A norma típusa: .....................................................................

A közigazgatási jog területén nem beszélhetünk önálló, a közigazgatási jog egészére vonatkozó anyagi és alaki jogi normákról, mint a polgári vagy a büntetőjog területén:

– a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) elnevezéséből is adódóan általános közigazgatási alaki jogi normának is tekintendő,

– a szakigazgatási/ágazati jogszabályok tartalmaznak ágazati anyagi jogi és speciális (!) alaki/eljárási normákat is.

Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény szerint:

„2. § E törvény alkalmazásában: (...) Építmény: építési tevékenységgel létrehozott, illetve késztermékként az építési helyszínre szállított – rendeltetésére, szerkezeti megoldására, anyagára, készültségi fokára és kiterjedésére tekintet nélkül – minden olyan helyhez kötött műszaki alkotás, amely a terepszint, a víz vagy az azok alatti talaj, illetve azok feletti légtér megváltoztatásával, beépítésével jön létre (az építmény az épület és műtárgy gyűjtőfogalma).”

„34. § (1) Építési tevékenység megkezdéséhez és folytatásához jogszabályban meghatározott esetekben az építésügyi hatóság eljárásának lefolytatása szükséges. Az építésügyi hatóság jogosult az építési tevékenység jogszerűségének ellenőrzésére.

(2) Az építésügyi hatóság

a)

építési engedélyezési,

b)

összevont engedélyezési,

c)

fennmaradási engedélyezési,

d)

használatbavételi engedélyezési,

e)

bontási engedélyezési,

f)

engedély hatályának meghosszabbítása iránti engedélyezési,

g)

jogutódlás tudomásulvételi,

h)

használatbavétel tudomásulvételi,

i)

az országos építési követelményektől való eltérés engedélyezési,

j)

hatósági bizonyítvány kiállítása iránti,

k)

kötelezési,

l)

végrehajtási,

m)

szakhatósági, valamint

n)

veszélyhelyzet esetén szükségessé váló építési tevékenység tudomásulvételi

eljárásokat folytat, és jogszabályban meghatározott esetben és módon építésügyi hatósági szolgáltatást nyújt.”

A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény szerint:

„46. § (1) A települési önkormányzat a rendeletében meghatározott feltételek szerint temetési segélyt állapíthat meg annak, aki a meghalt személy eltemettetéséről gondoskodott annak ellenére, hogy arra nem volt köteles, vagy tartására köteles hozzátartozó volt ugyan, de a temetési költségek viselése a saját, illetve családja létfenntartását veszélyezteti. A jogosultság megállapítása szempontjából figyelembe vehető egy főre számított havi családi jövedelemhatárt az önkormányzat rendeletében úgy kell szabályozni, hogy az az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegénél, egyedül élő esetén annak 150%-ánál alacsonyabb nem lehet.”

„8. § (1) A szociális hatáskört gyakorló szerv vezetője az eljárási határidőt annak letelte előtt – indokolt esetben – egy ízben, legfeljebb tizenöt nappal meghosszabbíthatja.”

„11. § (1) A szociális hatáskört gyakorló szerv határozatának bírósági felülvizsgálatára vonatkozó eljárás során ideiglenes intézkedésnek van helye. A bíróság a fél kérelmére ideiglenes intézkedésként rendelkezhet

a)

normatív pénzbeli szociális ellátás folyósításáról;

b)

természetben nyújtott szociális ellátás biztosításáról;

c)

személyes gondoskodást nyújtó szociális intézménybe való beutalásról;

d)

a szociális szolgáltatóval, intézménnyel, illetve ezek fenntartójával fennálló szociális szolgáltatási, intézményi jogviszony (a továbbiakban együtt: intézményi jogviszony) fenntartásáról.

(2) A bíróság az ideiglenes intézkedésről végzéssel határoz. Az ideiglenes intézkedés már a jogosultság alapjául szolgáló tények valószínűsítése esetén is megtehető.”

A fentiekből egyértelműen megállapítható, hogy a közigazgatási jog területére jellemző jogszabályokban felismerhetők és elkülöníthetők az adott jogterületre jellemző anyagi jogi és eljárási szabályok.

1.2. A közigazgatási eljárásjog kialakulásának vázlata, a közigazgatási eljárásjog forrásai

A modern államok jogrendszerében először a büntető- és a polgári anyagi jog kodifikációjára került sor a XVIII. század végétől [pl. Allgemeines Landrecht (1794), Code Civil (1804), az osztrák, majd a német BGB (1811 és 1896)]. Ehhez hozzá kell tenni azt is, hogy eljárásokkal már kezdetektől fogva találkozhatunk, csupán a kodifikációjuk nem történt meg, azonban a nagy anyagi jogi kodifikációk után ez sem váratott sokáig magára, ugyanis hamarosan az eljárásjogok egyetlen törvénybe foglalására is sor került [pl. Code de procédure civile (1806), osztrák polgári perrendtartás (1895), német polgári perrendtartás (1877)].

Ezzel szemben a közigazgatási jog területén hosszú ideig az volt a felfogás, hogy a számos, egymástól eltérő jegyeket mutató különös eljárásfajta jellegzetességei miatt lehetetlen egy átfogó, valamennyi eljárásfajtára alkalmazható jogszabály kidolgozása. A közigazgatási eljárásjog kezdeti jegyeinek megjelenése csak a XIX. század harmadik, negyedik évtizedeiben figyelhető meg.

Az egységes közigazgatási eljárásjog létrejötte kapcsán a legnagyobb nehézséget a közigazgatási és a bírósági tevékenység egymástól történő elválasztása jelentette, hiszen az önálló közigazgatási jog fejlődésének nyitott utat az 1869. évi IV. törvénycikk a bírói hatalom gyakorlásáról, amely deklarálta, hogy „Az igazságszolgáltatás a közigazgatástól elkülöníttetik. Sem a közigazgatási, sem a bírói hatóságok egymás hatáskörébe nem avatkozhatnak”.

A közigazgatási jogalkotás kiindulási pontként két jogszabályrendszert vett alapul: egyrészt felhasználta a külföldi jogfejlődés legjelentősebb kodifikációit, másrészt a frissen megalkotott büntető- és polgári eljárásjogi szabályokat.

Az egységes közigazgatási eljárás kialakulásának alapját az 1875-ben felállított osztrák közigazgatási bíróság judikatúrája, majd az 1925. évi osztrák közigazgatási eljárási törvény1 (Allgemeines Verwaltungsverfahrensgesetz) képezte. Az előbbi mintájára hazánkban is felállításra került a pénzügyi közigazgatási bíróság (1883. évi XLIII. tc.), majd 1896-ban az önálló közigazgatási bíróság (1896. évi XXVI. tc.).

Az osztrák eljárási törvény hatására és részben mintájára 1957-ben elfogadásra került az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Et.). Az Et. hatálybalépése előtt a jogszabályok csupán egyes, többnyire különös államigazgatási kérdéseket rendeztek, az eljárási szabályok gyakran különböző elvi alapokon nyugodtak,2 az államigazgatási szervek eljárása többnyire szabályozatlan, kötetlen, inkább szokásokon, semmint normatív szabályozáson alapult.

Az Et. a maga idejében rendkívüli előrelépést jelentett a magyar közigazgatási eljárásjog fejlődésben, így nem véletlen, hogy jól kimunkált jogszabályként funkcionált közel fél évszázadon át, még akkor is, ha 1981-ben sor került (a továbbiakban: Áe.) az átfogó felülvizsgálatára. A felülvizsgálat elsősorban az általános és a különös eljárási szabályok egymáshoz való viszonyának problematikájára, az eljárás egyszerűsítésének, gyorsításának korszerűsítésére irányult.3

Az Áe. számos eljárási jogot biztosított az ügyfél számára, amelyek gyakorlása révén az ügyfél hatást tudott gyakorolni az érdemi döntés meghozatalára. Időközben a technikai fejlődés, az Európai Unióhoz való csatlakozásunk, a politikai jogalkotási buzgóság következtében elkezdődött az Áe. teljes átdolgozása, melynek eredményeként megszületett a 2004. évi CXL. tv., a Ket. Az új eljárási jogszabály sokkolta a hatósági jogalkalmazókat ellentmondásosságával, hiányosságaival, átgondolatlan szabályaival; így alig megérve harmadik születésnapját, átfogó módosításon esett át a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény módosításáról szóló 2008. évi CXI. törvénynek (Ket.-Novella) köszönhetően. A módosítások azonban továbbra sem hozták meg a várt eredményt. A Ket. hatálybalépése óta már negyvenkét alkalommal került módosításra. A legutóbbi átfogó módosítás 2013. február 1., július 1., illetve szeptember 1-jével lépett hatályba [ld. a 2012. évi CCX. törvényt, illetve a 2013. évi LXXXIV. törvényt].

Érdemes azt is megjegyeznünk, hogy a Ket. immáron nem egyedüli forrása a közigazgatási (általános) eljárásnak, így kiemelendő, hogy

– a belső piaci szolgáltatásokról szóló 2006/123/EK irányelv átültetésével összefüggésben a szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános szabályairól szóló 2009. évi LXXVI. törvény;

– a tisztességes eljárás védelméről, valamint az ezzel összefüggő törvénymódosításokról szóló 2009. évi CLXIII. törvény is tartalmaz önálló eljárási szabályokat.

1.3. A közigazgatási hatósági eljárás fogalma

Az eljárás minden esetben – legyen az polgári, büntető vagy közigazgatási – eljárási cselekmények összességét jelenti.

A közigazgatási eljárás a közigazgatási szervek és a velük kapcsolatba kerülő személyek eljárási cselekményeinek összessége.

A Ket. a közigazgatási hatósági eljárási jogviszonyt szabályozza, vagyis

– a közigazgatási hatósági jogkörrel felruházott államigazgatási és önkormányzati hatóságok,

– a Ket.-ben vagy egyéb közigazgatási jogszabályban meghatározott hatáskörében eljárva foganatosított,

– Ket.-ben szabályozott eljárási cselekményeinek,

valamint

– az ügyfél (ügyfelek), illetve

– az eljárás egyéb résztvevői (pl. szakértő, tanú, tolmács),

– Ket.-ben vagy egyes esetekben egyéb jogszabályban (pl. Ütv.) szabályozott eljárási cselekményeinek az összessége.

Válassza ki az (egyetlen) helyes választ!

  1.

A jogrend az alábbi két nagy jogterületre tagozódik:

a)

közjog és magánjog,

b)

közigazgatási jog és büntetőjog,

c)

közigazgatási eljárásjog és közigazgatási anyagi jog.

  2.

Milyen célt szolgálnak az alaki jogi normák?

a)

az adott jogterületre vonatkozó általános szabályokat tartalmazzák,

b)

semmilyet,

c)

az anyagi jogi norma végrehajtásának érvényre juttatását szolgálják.

  3.

Létezik a közigazgatási jogban egységes anyagi jogi kódex?

a)

nem;

b)

igen;

c)

igen, a Ket.

  4.

Létezik a közigazgatási jogban általános alaki jogi kódex?

a)

nem;

b)

igen;

c)

igen, a Ket.

  5.

A speciális, szakigazgatási normák tartalmazhatnak eljárásjogi rendelkezéseket?

a)

nem, soha;

b)

igen, az adott jogterület megkövetel(het)i a Ket.-től eltérő szabályok előírását;

c)

nem, ugyanis minden eljárási szabály a Ket.-ben található.

  6.

Pontosan mi a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló törvény száma (megjelölése)?

a)

a 2004. évi CLX. törvény,

b)

a 2004. évi CXL. törvény,

c)

a 2004. évi XCL. törvény.

  7.

Melyik külföldi eljárási törvény szolgált mintául az első hazai közigazgatási eljárási törvény megalkotásakor?

a)

az orosz,

b)

az osztrák,

c)

a kanadai.

  8.

Melyik volt az első közigazgatási eljárási törvényünk?

a)

az 1957. évi IV. törvény,

b)

az 1957. évi VI. törvény,

c)

a 2004. évi CXL. törvény.

  9.

A közigazgatási hatósági jogviszony milyen szereplőket (eljárási főszemélyeket) feltételez?

a)

a hatóságokat,

b)

a hatóság és az ügyfél részvételét,

c)

az ügyfél és az ellenérdekű ügyfél részvételét.

10.

A közigazgatási hatósági eljárás a hatósági jogviszony alanyainak milyen tevékenységében fejeződik ki?

a)

a jogviszony alanyainak eljárási cselekményeiben,

b)

a jogviszony alanyainak aktusaiban,

c)

a jogviszony alanyainak hatósági kapcsolatában.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.