JACI BURTON

A tökéletes játék

Ulpius-ház Könyvkiadó
Budapest, 2013

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Jaci Burton: The Perfect Play

Fordította

Simik Bálint

A könyvet
Rita Frangie-nek és a Berkley grafikusainak ajánlom.

Köszönöm a gyönyörű borítótervet,
ez eddig a legszebb!

1

Mick Riley arcán és karján kövér izzadságcseppek gördültek végig. Az éppen elszenvedett pályaedzés jól megdolgoztatta amúgy is imádni való fenekét. Nekidőlt az öltöző falának, de még a hűvös tégla és a kezében lévő jéghideg víz sem tudott enyhülést hozni felhevült testének. Forró volt, és izzadt, mint a ló. Ma annyiszor ugrottak rá és döngölték földbe, hogy a pálya talajának körülbelül felét biztosan megforgatta a szájában legalább egyszer. Totál kimerült, és egyáltalán nem volt semmi kedve az esti bulihoz. Csak egy hideg zuhanyt szeretett volna, aztán hazamenni, és rendelni egy pizzát. Ehelyett szmokingban és ötvendolláros mosollyal az arcán kell megjelennie, hogy egy bálteremben töltse az est hátralévő részét a csapat többi tagjával, a San Francisco Sabersszel, a Nemzeti Futball Ligából. Ott lesznek a fotósok, a tévékamerák, és valószínűleg egy szekérderék nő is, akik majd mind rajta akarnak csüngeni.

Évekkel ezelőtt még ez lett volna neki az est fénypontja.

De már nem.

Mikor lett elege ebből az egészből? A fenébe is, mikor öregedett meg?

Lehúzta magáról a mezét, és hanyagul a padlóra dobta, majd kibújt a hatalmas vállvédőkből is. Megkönnyebbülten felsóhajtott. Megragadott egy törülközőt, és letörölte arcáról az izzadságot. Kifűzte a nadrágját, magára locsolta a kulacsában maradt vizet, majd a mosdó felé vette az irányt, hogy újratöltse.

És ekkor hallotta meg az öltözőn kívülről beszűrődő hangot. Egy nő hangját.

Mi a fenét csinál egy nő idelent? Hirtelen kitárta az ajtót. Egy gyönyörű szőke nőt látott pár méterre a folyosón, ahogy magában motyogva tétován toporog. Uhh, ember, nem semmi látvány volt, a combjára feszülő elegáns miniszoknyában, a tűsarkújában, amely kiemelte csodás lábát, és a hófehér blúzban, feltűzött hajjal. Finom és csinos – és ez beindította a férfi mocskos fantáziáját.

– Balra kellett fordulnom. És emlékszem, hogy balra is fordultam. Te ostoba, most itt fogsz bolyongani ebben a barlangrendszerben életed végéig, és még ki is rúgnak.

A férfi nekidőlt az ajtófélfának, és úgy figyelte, ahogy a nő a magas sarkújával, a padlón kopogtatva a nyakát nyújtogatja a hosszú folyosó felé, és tovább motyog.

– Amúgy is, hol a fenében van az iroda? Nem lehet az istenverte alagsorban.

– Nem, errefelé van.

A nő megpördült, láthatóan kínosan érezte magát, hogy rajtakapták, amint magában beszél. Egy rövid másodpercre tágra nyitotta szemét, aztán elindult a férfi felé. – Ó, hála istennek, egy élő ember. Tudna nekem segíteni, kérem? Totál eltévedtem.

– Természetesen. Az igazgatói irodát keresi?

– Igen.

A nő megállt előtte, és olyan átkozottul jó illata volt – mint a tavasz és az omlós vajas piskóta, vagy valami ilyesmi –, hogy a férfi már kellemetlenül érezte magát, mert az ziher, hogy neki közel sem volt ilyen vonzó az illata.

– Forduljon jobbra, aztán a következő folyosón menjen balra. Ott megtalálja a liftet. Nyomja be a legfelső emelet gombját. Miután kiszállt, forduljon megint balra, és sétáljon a folyosó végéig. Ott lesz az igazgatói iroda.

A nő egy pillanatig vizsgálgatta, majd szélesen rámosolygott. – Maga az én megmentőm. Már attól féltem, hogy életem végig itt maradok elveszve, és sosem fogom aláíratni ezeket a szerződéseket. Rohannom kell. Köszönöm!

Ezzel megfordult, és a férfi figyelte, ahogy gyakorlatilag végigsprintel a folyosón – habár sosem értette a nők azon képességét, miként tudnak ilyen cipellőkben szaladni. Most is csak értetlenkedve bámult.

A nő persze szép volt, de nem a férfi által megszokott értelemben. Nem volt agyonsminkelve, szóval a szépsége természetes volt. Nem az a fajta volt, mint akikre általában hajtott. És talán épp ez tetszett benne neki.

És még bemutatkozni is elfelejtett. Vagy megkérdezni a nevét.

Kár, mert megesküdött volna, hogy volt köztük valamilyen szikra.

Bár ki tudja. Lehet, hogy csak a képzelete játszadozott vele. Kéne már egy jó adag hideg víz, hogy végre lehűthesse a testét. Elég volt a hőségből mára.

Visszament, becsukta maga mögött az ajtót, majd felkapott egy törülközőt, és a zuhanyzók felé vette az irányt.

A rongyrázós esték közül sikerült Tarának kikapnia ezt a nagyszerűt. Ami szerencse, mert ez sok újat is hozhat neki, és a Bulikibulizó cégnek igazán sok megbízásra van szüksége – annyira, amennyit csak szerezni lehet.

A San Francisco Sabers nyári partijának rendezvényszervezését megkaparintani nagyon szerencsés húzásnak számított. A tulajdonos asszisztense attól a cégtől kapta meg Tara névjegykártyáját, amelyik a csapat összejöveteleit általában szervezte, mert ők történetesen annyira be voltak táblázva, hogy nem értek rá ezen a napon.

Majdnem négy hónap megállás nélküli munkájába került, de ahogy Tara körbenézett a bálteremben, elégedetten bólintott. Megcsinálták! A csillogó, de nem hivalkodó NFL-es csapatdekorációtól kezdve, a fantasztikus ételeken és bárpultokon át a hihetetlen zenekarig bezárólag tökéletes volt minden, és láthatóan mindenki nagyon jól érezte magát.

Tara elvegyült a tömegben, és a fülébe dugott apró fülhallgatón keresztül pillanatok alatt eljutott hozzá, ha valahol gond adódott. Válaszolni tudott bármely felmerülő kérdésre, vagy segítséget hívott, ha valakinek szüksége volt rá. Szerencsére az összes gond aprócska volt csupán. Továbbá figyelemmel kísérte a bárpultok raktárkészletét, egyeztetett az étkeztetőkkel, hogy minden fogás meleg és bőséges legyen, és összevissza kószált a tömegben. Senki sem panaszkodott, és az őt körülvevő mosolygós arcok mind-mind arról tanúskodtak, hogy a vendégek azzal foglalkoztak, amivel kellett: a futballal – és hogy jól érezzék magukat. Innentől kezdve a rendezvényszervező fellélegezhetett: szimplán csak figyelnie kellett.

A zenekar nagyon ütős volt, a táncparketten hömpölygött a tömeg. A média képviselői is jelen voltak, készítettek fotókat a sztárjátékosokról, interjúkat az edzőkkel, és aznap éjjel először, Tara megkönnyebbülten sóhajtott fel, ahogy nekidőlt a padlótól mennyezetig érő üvegablaknak, amely elé tárta a város csodálatos, éjszakai látképét.

– Miért nem táncol maga is a többiekkel?

Az elé lépő kétméteres, szmokingos férfira emelte a tekintetét. Jól megtermett volt, és csodálatos. Fekete haj, szúrós, kék szemek; egyből tudta, ki ő – Mick Riley, a San Francisco sztárhátvédje, az ő korábbi megmentője – neki köszönhető, hogy megtalálta az irodát. Annyira zavarban volt, miután eltévedt a csapatedzés épületének alagsorában, hogy le sem esett neki, ki volt a segítőkész úriember, amíg fel nem ért a lifttel a legfelső emeletre. Na, jó, lehet, hogy nemcsak zavarban volt, hanem kissé el is akadt a szava. De hát kinek ne akadna el, ha egyszer csak szembetalálja magát egy félmeztelen, izzadságtól fénylő testű, hatalmas, termetes izomkolosszussal? Isten ajándéka a nőnek. Te jó ég, milyen szexi volt! Sajnos, akkor mindössze annyira volt képes, hogy útbaigazítást kérjen tőle.

Világéletében élhetetlen volt, hiába.

De aztán magához tért, és rájött, kivel is beszélt.

Mick Riley-val. Azzal a bizonyos Mick Riley-val. Mindenki, aki itt élt, tudta, ki ő. Sőt mindenki, aki futballt nézett, akárhol élt a Földön. A szerződéseinek megfelelően minden csatornán látható volt az Államokban, és valószínűleg a tengerentúlon is, különféle termékeket reklámozva, a dezodoroktól a szerszámgépekig. Egy valódi ikon volt, az amerikai sikertörténet megtestesítője. És baromi jól nézett ki.

– Találkoztunk korábban – mondta a férfi.

– Igen, emlékszem. És köszönöm még egyszer az útbaigazítást.

– Nagyon szívesen. Szóval, ön is vendég itt?

A nő elmosolyodott. – Nem, nem vendég vagyok.

A fickó felvonta egyik szemöldökét. – Egy hívatlan bulizó, mi?

– Nem, a rendezvényszervező vagyok – nevetett a nő.

– Ó, tényleg? Meg kell mondanom, remek munkát végzett.

Ó, te jó ég… érezte, ahogy kezd felforrósodni a teste. – Köszönöm. Örülök, ha így gondolja.

– Nem mintha tudnám, hogyan kell összedobni egy ilyen menő partit, de enni szeretek, és a vacsora nagyon jó volt. A bárban rengeteg márkás ital van, és a zenekar is nagyon király.

Oké, az arca már kezd belefájdulni a szüntelen mosolygásba. – Ismét köszönöm.

Most már csak az kéne, ha mindezt Irvin Stokesnak, a csapat tulajdonosának is elmondaná. Az sokat segítene Tarának abban, hogy megszilárdítsa a karrierjét.

– Meddig kell itt lennie?

Tara hátrahajtotta a fejét, és összeráncolta szemöldökét. Vajon a férfi éppen próbálkozik nála? Végigpásztázta a tömeget, és szinte elvakította őt a termet megtöltő, szemkápráztatóan szép hölgyek sokasága, közülük jó néhányan Micken gyakorolták a vadító pillantások művészetét. Persze… Tara minden bizonnyal csak félreértette a férfi kedvességét, és a kelleténél többet gondolt bele.

– Addig maradok, amíg az utolsó ember is hazamegy.

A férfi felnevetett, és a mély, erőteljes tónusú hangja okozta bizsergés végigszaladt a nő gerincén.

– Na akkor egész éjjel itt lesz. Ezek a srácok aztán tudnak bulizni, nekem elhiheti.

A nő számított erre. Ezért bérelte ki a termet egész éjszakára, és ezért fizetett túlórát a zenészeknek és a személyzet többi tagjának. – Teszem, amit kell.

– És mindezt milyen csinosan teszi! Hogyhogy magán nincs személyzeti egyenruha vagy fehér kötényke?

– Én csak a rendezvényszervező vagyok. A valódi munkát a többiek csinálják.

– Szóval ön csak kicsípi magát, felügyel, és gondoskodik róla, hogy minden hibátlanul működjön?

– Valahogy úgy.

– És jól kell kinéznie arra az esetre, ha valaki úgy döntene, hogy idejön önhöz, és magára bízza a rendezvénye lebonyolítását.

– Milyen jól gondolja.

– És még azt mondják, hogy a futballjátékosok mind ostobák.

Szimpatikusnak találta ezt a fickót. Okos volt, és vicces. De még mindig nem értette, miért a személyzet egy tagjával beszélget, amikor a bomba nők krémje is itt van.

– Azt hiszem, mennem kéne – mondta a nő.

– Valaki hívja a fülhallgatóján keresztül, hogy segítségre van szüksége?

– Hát… nem.

A férfi végigpásztázta a termet. – Ég valami, vagy egy ideges szakácsnak nyugtató kell.

A lány szája mosolyra görbült. – Nem.

Mick feléje mozdult, megfogta a kezét, és belékarolt. – Akkor igazából nem is kell mennie, ugye?

– Azt hiszem, nem.

– Remek. Mick Riley vagyok.

– Tara Lincoln.

– Örülök, hogy megismerhetem, Tara Lincoln – kisétált vele a tömegből a termen kívülre.

– Talán mégis inkább…

– A fülében egy egész kommunikációs központ van. Ha valami történik, tudni fog róla. És az ön feladata, hogy minden vendége jól érezze magát, nemde?

– De, persze.

– Nos, én egy vendég vagyok, és ott szeretném hagyni a báltermet, hogy valami nyugodtabb helyen beszélgethessek magával. Ami azt illeti, most éppen azon ügyködik, hogy én jól érezzem magam.

Volt benne ráció, valamiért Tara mégis úgy érezte, mintha a férfi lesre játszana.

Ejha, hirtelen már futballklisékben gondolkodik?

A férfi kivitte őt a bálteremhez vezető előcsarnokba, és leültek az egyik párnázott padra. El kellett ismernie, hogy megnyugtató volt ez a csend, távol a parti zajától. És mindent megadott volna érte, ha ledobhatta volna azt a magas sarkút, ha csak egypár percre is. Divatosnak lenni azonban kötelező volt, még ha fájt is. – Miért nincs bent, és bulizik együtt a csapattársaival?

A férfi megvonta a vállát. – Kellett egy kis szünet.

– El akart lógni kicsit arról a fantasztikus partiról, amit én hoztam össze?

– A partija tökéletes – dőlt hátra a férfi, karját a pad háttámlája mögé téve. – Csak nem vagyok az a nagy partiarc. Ácsorogni és cseverészni, ez nem igazán az én stílusom.

– És mégis látom magát minden újságban, részt vesz az összes nagy rendezvényen, New Yorkban, Los Angelesben és itt, San Franciscóban is. Mindnek a kellős közepén, legtöbbször egy-egy csodás hölgy társaságában.

Ajka olyan gyilkosan szexi mosolyra görbült, hogy a lány gyomra reszketni kezdett. – Az csak PR, kedves.

– Na persze. A bulvárlapok nem ezt írják.

Érezte, ahogy a férfi karja hozzáér a hátához. Nagyon nyugtalanító volt.

– Ne mondja, hogy bedől annak a sok zagyvaságnak.

– Ne mondja, hogy az összes nő, akivel az utóbbi tíz évben együtt volt, csak a szenzáció miatt kellett!

– Rendben, ez talált! De egyikükkel sem bonyolódtam mély kapcsolatba.

– Szóval úgy értsem, hogy maga afféle selyemfiú?

A férfi elfojtotta feltörő kacagását.

– Hűha, maga aztán igazán nem köntörfalaz.

– Csak kimondom, amire gondolok.

– Ne higgyen el mindent, amit a tévében lát, vagy az újságokban olvas. Az nem én vagyok.

– Igazán? És kicsoda maga valójában?

– Töltsön velem még egy kis időt, miután a bulinak vége, és meglátja.

Igen, most már biztos, hogy a férfi próbálkozik nála. Efelől semmi kétség. És fogalma sem volt róla, miért. De be kellett vallania, hogy ez jó érzés volt. Sztárhátvéd, baromi jól néz ki, és régen volt már, amikor egy férfi elhalmozta a figyelmével. Nem is beszélve arról, hogy a bálterem telis-tele volt dögös csajokkal, de a férfi valamiért mégis őt választotta. Az önbizalma azonnal feljebb is kúszott.

Semmi sem lesz ebből az egészből, ez egyértelmű, de még egypár pillanatig szeretett volna a férfi figyelmének középpontjában sütkérezni.

– Nem értem magát, Mick. Miért én?

– Mert maga valódi.

– És azok a nők a bálteremben?

A férfi vigyorgott. – Hamarosan vissza kell térnem a kemény edzéshez, és mi is lehetne jobb annál, mint hogy a szabadidőm végét egy olyan nővel töltsem, aki őszinte, és nem csak a feltűnésre hajt.

– A legutóbbi szezonban remek volt, gratulálok. De nem tudom elképzelni, hogy ne élvezné a rivaldafényt egy csodás színésznő, modell, vagy valaki olyan mellett, aki segít önnek ellazulni.

– Köszönöm, tényleg remek évadot zártunk. És van egy tuti ügynököm, aki szereti a nyakamba varrni a címlaplányokat és a leginkább felkapott színésznőket. Tudja, jót tesz az imázsomnak.

A lány hátrább hajolt, és úgy fürkészte. – Igen, értem, ezzel a bulvárműsorok középpontjába kerül, és így talán még több ember látogatja a meccseit.

– Pontosan. Csakhogy ez elég fárasztó. És talán egyszer végre szeretnék olyasvalakivel lenni, aki nem…

– Híres? Nincs köze a futballhoz? Akivel nem kerül az újságok címoldalára?

A férfi nevetett. – Valami olyasmi. Valakivel, akivel kötetlenül beszélhetek. Akivel igazán tudok beszélgetni. Aki tényleg miattam van velem, és nem azért, mert ez jót tesz a karrierjének.

Tara mindig is irigyelte az olyan embereket, mint Mick Riley, vagy az oldalán megjelenő nők. Talán nem kellett volna. – Nem úgy hangzik, mintha olyan jól szórakozna.

– Ó, a pályán nagyon is jól érzem magam. Viszont a pályán kívül…

– Jaj, ugyan már. Nem lehet olyan megerőltető elviselni azt a sok szép nőt.

A férfi mellkasa megemelkedett, ahogy mély levegőt vett, és Tara azt kívánta, bárcsak ne lenne rajta a szmoking. Mindig nézte a Sabers meccseit. Mick a mezében mágnesként vonzotta az ember tekintetét. Tökéletesen kidolgozott teste volt. És amikor ma délután belefutott az öltözőknél… Tyű. Nem is gondolta, hogy léteznek ilyen tökéletesen kimunkált formák. Be kellett vallania, nem bánta volna, ha közelebbről is megvizsgálja őket. Ennyire gyenge lenne? Valószínűleg igen.

– A legtöbb ember nem érti, mi bajom van azzal, ha egy olyan modellel kell randiznom, aki a Sports Illustrated aktuális számának borítóján pózol, vagy egy olyan híres színésznővel, aki a szó szoros értelmében hibátlan. Néha még én is eltűnődöm rajta.

– A kinézet nem minden. Köztudott, hogy a külső az, ami elsőre megfogja az embert. De kell lennie valaminek azon túl, hogy megmaradjon a kapocs. – A férfi oldalra billentette a fejét. – Maga ezt biztosan érti.

– Persze. Éppúgy tetszenek a jó pasik, mint bármely másik nőnek. De a jó külsőn kívül kell, hogy legyen benne még valami. A lényeg, ami újra és újra visszacsalogat hozzá. E nélkül csak ürességet érzek az egészben.

– Látja, ilyesmikről nem beszélgetünk azokkal a hölgyekkel, akikkel találkozom.

– Próbálta már?

– Úgy érti, próbáltam-e már beszélgetni is velük, a szexen kívül?

– Igen.

– Hogyne. De nem jutottunk túl messzire. Jobban szerettek inkább önmagukról beszélni, meg a karrierjükről. Nem kellett sok idő, hogy megunjam, és már léptem is ki az ajtón.

A nő rámosolygott.

– Talán csak nem a megfelelő nővel randizik.

– Valószínűleg, mert sosem kerestem még. – Felállt, és kinyújtotta felé a kezét. – Jöjjön, táncoljunk.

Tarán hirtelen pánik futott végig. – Ó, azt nem tehetem!

– Miért nem?

– Mint említettem, épp dolgozom.

– Ugyan már. – Végigvonszolta a nőt a folyosón, benyitott a bálterem ajtaján, ő pedig tehetetlenül követte a nyüzsgő tömegen keresztül a táncparkettre. A férfi szembefordította, a hátára csúsztatta kezét, és közelebb húzta magához.

Milyen remek időzítés, egy lassú szám. A lámpák fénye elhalványult, és a párok meghitten egymáshoz bújtak. Kínosnak érezte, hogy a figyelem középpontjába került, de amikor gyorsan körbepillantott, nem úgy tűnt, mintha bárki is őket figyelné. Talán nem volt szokatlan dolog, hogy Mick csak úgy elkapott egy nőt, és táncolni kezdett vele. Remélte, hogy a riporterek épp interjút készítenek valakivel a színfalak mögött, vagy épp Katrina Strausst, a Hollywood It Girl legújabb üdvöskéjét fotózzák. Legalább a kamerák kereszttüzétől úgy-ahogy védve volt.

De Tara bizonyos volt benne, hogy csak pillanatok kérdése, és valaki a futballklub vezetőségből lerángatja őt a parkettről, hogy azon nyomban ki is rúgja. Próbálta kiszúrni Mr. Stokest, egy asszisztensét, vagy bármelyik beosztottját a teremben, de a táncparkett túlságosan zsúfolt volt.

– Hé, lazítana egy kicsit?

Odakapta a tekintetét Mickre. – Hogy? Ó, ne haragudjon! Kicsit bűnösnek érzem magam.

– Mert táncol?

– Maga ünnepelni van itt. Én azért, hogy a munkám végezzem.

A férfi felcsúsztatta kezét a hátán, és a nő azt kívánta, bárcsak egy kevésbé nyitott estélyit vett volna fel. A meleg kéz érintése hátának csupasz bőrén szinte lehetetlenné tette, hogy tiszta fejjel gondolkodhasson.

– A munkáját végzi. Gondoskodik róla, hogy a vendégek jól érezzék magukat.

– Na persze. Egyetlen vendéget szórakoztatok.

– A többi vendég sem tűnik boldogtalannak. Lazítson. – Közelebb húzta, és körberingatta őt a tánctéren. Hatalmas termetéhez képest elég jó ritmusérzéke volt. Több ügyetlenkedésre számított egy futballjátékostól. Ehhez képest úgy siklott vele, mint aki pontosan tudja, mit csinál.

– Remekül táncol.

– Balettórákra jártam.

A nő hátrahajtotta a fejét, hogy az ránézzen; meg volt győződve arról, hogy csak viccelt. – Dehogy járt!

– De egész komolyan! A csapatból többen is voltunk, jót tesz a koordinációnak.

Ellenállva a torkából előbuggyanó nevetésnek, így szólt: – Valahogy nem tudom elképzelni magát harisnyanadrágban és tütüben.

A férfi viszont elnevette magát.

– Határozott lépéseket tettünk annak érdekében, hogy senki se jöhessen kamerával a stúdió közelébe.

Minél több időt töltött a fickóval, annál jobban megkedvelte. A francba. Miért nem egy arrogáns seggfej ez is, aki odáig van magától, és másról sem tud beszélni, mint a karrierjéről? Sokkal könnyebb lenne úgy itt hagyni, ha csakis önmagával foglalkozna. De a férfi nemcsak vonzó volt, hanem egyszerre vicces és érdeklődő, iránta és a munkája iránt is. És jól érezte magát vele.

És mikor is táncolt utoljára pasival? Az idejét sem tudta. Ez arra utalt, hogy bizony már nagyon rég. Jó volt érezni a tenyér meleg érintését a hátán, ahogy a kezük összefonódott, és ahogy a csípőjük egymásnak feszült, miközben Mick profi mozdulatokkal vezette őt végig a tánctéren. Jó illata volt, mint a fenyvessel tarkított mezőnek egy harmatos reggelen. Közelebb hajolt hozzá, hogy belélegezze; ámulatba esett a puszta méretétől.

És amikor a tánc végén bedöntötte, ajka szétnyílt, és zihálva megszólalt: – Lefogadom, hogy ezt nem a balettórán tanulta.

A férfi, szemében pajkos csillogással, visszahúzta őt. – Ne mondja el senkinek, de az anyukám tánctanár. Lehet, hogy ragadt rám ez-az, miközben az óráit néztem.

– Az édesanyja táncoktató? Mármint… társastánc, felnőtteknek?

A férfi az övébe fonta a karját, odavezette az asztalához, illedelmesen kihúzta neki az egyik széket, majd ő is leült. – Nem, inkább amolyan tanítsunk-meg-minden-kisgyereket-táncolni tanár.

Tara látta a szemében csillogó büszkeséget, és a szíve olvadozni kezdett. – Ez csodálatos hivatás. Biztos vagyok benne, hogy imádja.

– Úgy bizony. Habár kissé csalódott volt, hogy a két fia inkább az udvaron focizott és baseballozott ahelyett, hogy egy új Barisnyikov cseperedett volna belőlük.

– Szegény, szomorú lehet emiatt.

– Kárpótolta érte a kishúgunk, aki rákényszerült, hogy végigszenvedje az összes táncórát.

A nő felnevetett. – Neki is ellenére voltak?

– Ó, ő kisgyerekként belenyugodott, bár szívesebben játszott volna velünk odakint, és hagyta volna, hogy labdával a kezében a földbe döngöljük. Elég kemény csaj lett.

Tara, kicsit előrehajolva rákönyökölt az asztalra.

– Úgy tűnik, remek családja van.

– Igen, köszönöm. És a magáé?

Ez olyan téma volt, amelybe inkább nem akart belemenni.

– Ó, a miénk szemernyit sem hasonlít a magukéhoz.

– Meséljen róluk!

Na, igen, ezzel aztán biztos, hogy villámgyorsan elkergeti.

– Egyszerűen csak nem olyan csupa szív és lélek, mint amilyennek a magáé tűnik.

A férfi felnevetett, és megfogta a kezét.

– Nem mindenkié az, kedves. De ez nem jelenti azt, hogy nem érdekel az élete.

Nem, de komolyan, nem akarhat tudni az életéről és arról az elcseszett káoszról, amit Tara a családjának hívhatott. Szerencsére az élelmiszer-szállító pont a legjobb pillanatban csipogott bele a fülébe egy problémával. Kezét a fülére tette, felállt. – Mennem kell.

– Egy vészhelyzet?

– Igen. Köszönöm a táncot, igazán nagyszerű szünet volt.

– Jöjjön vissza, miután megbirkózott azzal az akármilyen egetverő problémával.

– Addigra minden bizonnyal talál egy másik hölgyet, akivel kellemesen eltöltheti az idejét.

A férfi hátradőlt székén, és felvett egy pohár vizet, libabőrt csalva a nő karjára azzal, ahogy ránézett. – Nem, nem fogok. Megvárom.

A nő elviharzott, tetőtől talpig felhevülve Mick Riley-tól. Veszélyes lenne őt jobban megismernie. De felkeltette az érdeklődését, és már rég volt, amikor egy férfi ilyen érzést váltott ki belőle.

Sajnos, csak órákkal később tudta ismét szabaddá tenni magát. A konyhán kifogyott az egyik húsféle, a főpultos kiakadt egy pincérnőre, aki az utolsó percben döntött úgy, hogy sms-ben veszekszik egyet a fiújával, majd sírógörcsben kitörve tombolni kezd, valamint el kellett simítania pár kétségbeesett kolléga galibáját. Mire mindezzel végzett, már csak annyi teendője maradt, hogy még egyszer körbejárja a terepet, megbizonyosodva arról, hogy arrafelé más nehézség nem adódott.

A parti addigra már lecsendesedett. Sokan elmentek, és csak egypáran maradtak a kemény magból. De Mr. Stokes személyi asszisztense megállította, hogy átadja: Mr. Stokes nagyon elégedett volt a partival, és minden bizonnyal máskor is szeretné majd igénybe venni a szolgálatait. A lány elnyomta a torka mélyéről feltörni készülő visítást, higgadtan megköszönte, és biztosította, hogy bármikor szívesen gondoskodik a rendezvényeik lebonyolításáról. Remélhetőleg másoknak is ajánlani fogják őt. Az üzletének növekedésre volt szüksége.

Újabb pár óra elteltével már mindenki a kapukon kívül volt. Tara ellenőrizte, hogy a zenészek mindent összepakoltak-e, és megköszönte nekik, ahogy a mixereknek és a konyhai személyzetnek is, hogy milyen remek munkát végeztek az est folyamán.

Amint mindenki kisétált, körülnézett az üres bálteremben, és nem tudta elfojtani a mosolyát. Megcsinálta! Az első nagyszabású rendezvénye, és tökéletesre sikerült.

Lába sajgott a fájdalomtól. Lezuhant a hozzá legközelebb eső székre, lerúgta lábfejéről a cipellőit, és lecsavarta az ásványvizes üveg kupakját, amit még zárás előtt a bárpultból zsákmányolt. Nagyot kortyolt az üvegből, és felsóhajtott.

– Azt hittem, már sosem mennek el.

Hirtelen felegyenesedett a székben, félig oldalra fordulva, és látta, hogy Mick sétál felé az üres asztalsorok között. – Azt hittem, már órák óta lelépett.

A férfi kihúzott egy széket, leült vele szembe, majd legnagyobb meglepetésére vádlijánál megragadta a lábát, és lábfejét az ölébe helyezte. – Csak felmentünk az edzőnk szobájába egypár órára a támadóvonal néhány játékosával, hogy átbeszéljük az elmúlt szezont.

– Ó, és hogy ment?

Felemelte az egyik lábfejét, és elkezdte masszírozni a talpát. Olyan átkozottul jó érzés volt, hogy az ajkába kellett harapnia, nehogy hangosan felnyögjön.

– Végül arra jutottunk, hogy a védelem tehető felelőssé a körzeti bajnokság elvesztéséért.

A nő felnevetett.

– Milyen kényelmes megoldás.

Mick elnevette magát.

– A védők valószínűleg a saját irányítójuk szobájában voltak, és minket szidtak, úgyhogy miért ne?

Tara el akarta mondani neki, hogy hiányolta a társaságát, hogy fél szemmel mindig őt kereste, miközben fel-alá járkált a bálteremben, de nem tudta rávenni magát, hogy ezt hangosan is beismerje. Túl kétségbeesettnek hangzott. Hisz alig ismerte a férfit.

És mégis, a lába Mick ölében volt, aki olyan fenséges lábmasszázsban részesítette, hogy a mellbimbója bizseregni kezdett, a bugyija pedig nedves lett. Ez mit árult el róla? Azt, hogy nem Kalifornia volt az egyetlen hely, amely az utóbbi pár évben a szárazságtól szenvedett. Ő pedig kettesben maradt a hatalmas bálteremben egy nagyon izgató pasival, akinek eszméletlen keze volt. Azon tűnődött, vajon mire lenne még képes azokkal a kezekkel.

– Nem muszáj masszíroznia a lábamat.

– Láttam, hogy összerezzent, amikor lerúgta a cipőit, és hallottam a sóhajtását.

– Hosszú este volt ez, nagyon magas sarkakon – mondta nevetve Tara. – Bevallom, inkább a farmer és a lapos sarkú cipő híve vagyok.

A férfi oldalra döntötte a fejét. – Határozottan magam előtt látlak úgy. Én is azt szeretem jobban. Ööö, bocs. Tegeződhetünk?

– Izé, persze. Szóval farmerban és lapos sarkú cipőben?

Mick felnevetett. – Na, jó, nem pont. De ez a szmoking kikészít. – Lazított a csokornyakkendőjén, kigombolta az inge két felső gombját, majd kibújt a zakójából. – Máris jobb egy kicsit.

– Ha most vetkőzni akarsz, talán előbb menj haza – cukkolta Tara.

– Miért? Nem láttál még meztelen férfit?

Tara elfojtott egy nevetést.

– Nem, nem erről van szó. Csak nem hiszem, hogy ez a hatalmas bálterem kínálja azt a privát szférát, ahol addig vetkőzhetsz, ameddig csak jólesik.

– És honnan tudod, hogy mennyire szeretnék levetkőzni?

A nő álla is leesett. Megrázta a fejét. – Ebből már nem jövök ki jól, ugye?

– Kell még valahová menned ezután?

Tara felkapta a fejét, tekintetük összetalálkozott. – Nem. Miért?

– Gyere velem. – Visszaeresztette a lábát a padlóra, lehajolt, kezébe vette a cipőit, majd felkapta a zakóját, és a karjára fektette.

Tara követte őt, kisétáltak a bálteremből. – Hová megyünk? Ne vegyem fel a cipőmet?

– Á, nem kell! Nem hagyjuk el a hotelt. – Megnyomta a lift hívógombját.

– Van szobád a hotelban?

– Mindenkinek van. A csapat nem szereti, ha a fiúk a parti után kocsiba szállnak. Könnyen előfordulhat, hogy egy ilyen este jobban csúszik a nagyszerű ital azokból a poharakból, amelyekről te gondoskodtál nekünk.

A nő belépett, miközben a férfi tartotta a liftajtót. – Nem emlékszem, hogy láttalak volna mást is inni vízen kívül.

A férfi megvonta vállát, és megnyomott egy gombot.

– Nem igazán szoktam inni az ilyen rendezvényeken. Túlságosan is jó lehetőség arra, hogy nagy seggfejet csináljon magából az ember a nyilvánosság előtt. A média kimondottan imád képeket leközölni olyan játékosokról, akik kissé túlzásba vitték a szórakozást.

A nő felé fordult.

– Szóval jobban szereted az ilyesmit a nagy nyilvánosságtól távol intézni?

– De vicces valaki! – A liftajtó kinyílt, és a férfi előrement a folyosón, miközben elővette zsebéből az ajtónyitó mágneskártyát. – Nem, egyáltalán nem iszom. Már kiéltem magam, amikor fiatal voltam.

Mick kinyitotta a nőnek az ajtót, és előreengedte, ahogy illik. A szoba szép volt, ahogy az egy San Franciscó-i elsőrangú hoteltól elvárható volt. Nagyon is szép. Voltaképpen egy egész lakosztály terpeszkedett ott, egy nagyobbacska előszobával és egy oldalfolyosóval, amely minden bizonnyal a hálószobába vezetett. Tara a hatalmas ablakhoz sétált, és a lélegzetelállító kilátásban gyönyörködött, miközben megdörzsölte a karját.

– Fázol?

Tara félig a férfi felé fordult.

– Egy picit.

Mick odajött, és a hátára terítette zakóját.

– Bújj bele! Állítok a hőmérsékleten.

A lány belecsúsztatta karját a zakóba, amely vagy tíz számmal nagyobb volt, mint ő, de egyből felmelegítette. Ahogy még jobban magára húzta, ismét körüllengte a férfi illata. Megfordult.

– Köszönöm.

– Szívesen. – Míg a férfi ujjai elidőztek a zakó hajtókáján, kézfejének csontjai a nő mellének domborulatán pihentek. Habár a textil elválasztotta a férfi kezét a bőrétől, így is érezte azok nyomását, és ez az érzés jobban felmelegítette, mint ahogy arra a zakó valaha is képes lett volna. A szíve gyorsabban kezdett verni, és kezdett ráeszmélni, hogy a férfi szobájában van – egyedül. Nem szokta ezt csinálni. Nem szokott vakon követni olyan férfiakat a szobájukba, akiket alig ismert. Őt hírnévvel sem lehetett egykönnyen elcsábítani. Hová tette a józan eszét?

Mick egy csomó nővel volt már életében. A főiskola óta úgy tapadtak rá a csajok, mintha ellenállhatatlan mágnesből készült volna. És sosem volt elutasító, pláne, ha egy szép nőről volt szó, aki épp ágyba akart vele bújni.

Szóval sosem kellett becserkésznie a nőket. Egészen ma estig. Egészen addig, amíg meg nem pillantotta Tarát, ahogy a bálterem falának támaszkodik, visszafogottan, kívülállóként, pusztán szemlélődve, miközben pezsgőszínben csillogó estélyi ruhája szikraként szórta szét a hatalmas csillár és a körötte ragyogó gyertyák fényét, mintha csak ő lenne az est fénypontja.Már attól a pillanattól rabul ejtette, amikor először meglátta őt délután az öltözőknél. Nagyon bosszantotta, hogy akkor nem volt alkalma bemutatkozni neki, és úgy érezte, mintha elrendeltetett volna, hogy este rátaláljon a bálteremben.

A nő udvarias volt, de nem dobta magát egyből hanyatt, amikor bemutatkozott neki. És ez bejött neki, annyi szent. Nagyon is. Meglepő módon mindennél jobban. Különösképpen az, amikor a nő ott hagyta. Jellemző volt a nőkre, hogy rákattantak, mint régész a szent Grálra, és amint ez megtörtént, sosem akarták őt elengedni. Na, ezt nagyon utálta. De úgy tűnt, Tarát jobban érdekelte, hogy rendben elvégezze a munkáját, mint az, hogy vele töltse az időt. És ez üdítően hatott Mickre.

Úgyhogy csak hátradőlt, és figyelte. Jól végezte a dolgát. Hatékonyan. Észrevette, hogy voltak ott néhányan, akik neki dolgoztak, és mindegyikőjüket egyenlőként kezelte. Nem volt erőszakos, nem nézte le őket, mintha csak hangyák lennének a talpa alatt. De amikor kiadott egy feladatot, azt egyből csinálták, és kiválóan. És úgy tűnt, bármivel és bárkivel szívesen foglalkozott, ha arról volt szó, hogy a munkát rendesen elvégezzék. Borokat nyitott ki, asztalterítőket és szalvétákat hajtogatott, eligazított egy új pincérnőt, hogy mely asztalok tartoznak hozzá, és halk szavaival úgy nyugtatott le egy felpaprikázott bárpultost, amilyen türelem Micktől sosem telne ki.

Szerette nézni, ahogy a magas sarkújában járt-kelt fel-alá, elegáns, suhogó szoknyája olykor megvillantotta formás combját. Karcsú volt, de nem túl sovány. Úgy nézett ki, mint aki háromszor eszik naponta, ellentétben azoknak a nőknek a többségével, akikkel az idejét kellett töltenie. Szép gömbölyű volt, ahol kellett, és elbűvölte a nyaka, amelyet az alkalomhoz illő, de egyben praktikus kontyba feltűzött szőke hajkoronája teljesen látni engedett. Fogadni mert volna, hogy egyébként leengedve hordja a haját, vagy lófarokban, esetleg pár hajcsattal, rendezetlenül. Nem olyan nőnek tűnt, aki órákat töltene a frizurájával, hogy az tökéletesen álljon. Az arca keskeny volt, az ajka telt, és az övé volt a legszebb barna szem, amit valaha is látott.

De ami legjobban tetszett neki a ma estében, az a beszélgetésük volt. Egy őszinte, eredeti nő, aki nem érdekből töltötte vele az idejét, nem az érdekelte, hogy jót tesz a karrierjének, ha a karjában látják. Vicces és közvetlen, akinek saját hivatása volt. Egyszer sem helyezkedett úgy, hogy a fotósok „véletlenül” lencsevégre kaphassák Mick Riley-val. Sőt, éppen ellenkezőleg, megtett mindent, hogy a médiából senki ne lássa őket együtt.

Már az is jó érzés volt, hogy csak úgy itt voltak a szobában. Nem sietett, a hétvégén nem kellett már sehova mennie. Rég volt már, hogy igazán együtt akart lenni egy nővel – a fenébe is, volt olyan egyáltalán, hogy egy bizonyos nő társaságát szerette volna élvezni? Nem emlékezett ilyenre. Levezetésként igen. Elütni az időt, hogyne. Elizabeth mindig a nyakába akasztott valakit, ha a PR-ról volt szó – minden átkozott alkalmat kihasználva. De egyikük sem tudta őt megfogni annyira, hogy őszintén vele akarjon lenni. Csak jöttek-mentek, mint valami átkozott forgóajtóban. Nevek és arcok, mind összemosódva. Nem volt köztük igazán emlékezetes, csak úgy találkozgatott velük, és néhányukat meg is húzta. Olyan könnyen felejtette el őket, ahogy azok őt.

Viszont úgy érezte, Tarára nagyon is emlékezni tudna.

Volt benne valami, ami miatt többet szeretett volna tőle, mint egy laza dugást.

Habár most semmit sem szeretett volna jobban, mint megcsókolni, levetkőztetni, és felfedezni a testét, hogy megtudja, a bőre máshol is olyan selymes-e, mint ahol már eddig megérintette. Hé, haver, nyugi! Ne olyan sebesen. Nem szerette volna elijeszteni. Teljesen más volt, mint azok a nők, akiket eddig megismert. És először életében, nem akarta az egészet gyorsan lezavarni. Szerette volna, ha ez az éjszaka túlórába torkollik.

Mick nem nagyon szólalt meg az elmúlt néhány percben, beérte annyival, hogy Tara mellett állt. Együtt néztek kifelé a hatalmas ablakon. Tara arra számított, hogy hamarosan kényelmetlenné válik helyzet, de nem így történt. Volt valami különleges ebben a fickóban, valami, amit már kezdettől érzett benne, és ennek semmi köze nem volt a sportpályafutásához, vagy ahhoz, hogy igazi híresség. Rokonszenves lett neki Mick, jobban, mint nagyon régóta bárki is. És mivel az egész hétvégéje szabad volt, miért ne engedhette volna meg magának, hogy maradjon?

– Kérsz egy kis pezsgőt? – A jégbe ágyazott vödör felé indult. – Még korábban hozták fel. Azt hiszem, mindenki kapott egyet a tulajdonosoktól, köszönetképpen.

– Kérek egy pohárral.

Mick kinyitotta, öntött egy keveset az egyik pohárba, és átnyújtotta. A nő belekortyolt, a buborékok megcsiklandozták az orrát. – Nagyon finom. Te nem iszol?

– Én inkább sörös vagyok.

A nő felnevetett. – Én is.

– Igazán? Pedig a ruhád alapján pezsgősnek tűnsz. A csillogós ruhád még passzol is a pezsgőhöz.

Tara lenézett a koktélruhájára. Kétségkívül imádta. Apró pántok futottak végig a vállán, a derék fölötti rész kecsesen lejtett a melle domborulatánál, feszesen tartva őket. Remekül állt rajta, ez volt a kedvence.

– Csak az ehhez hasonló rendezvényeken. Hidd el, egy deci pezsgő sincs otthon a hűtőmben. Csak sör és üdítő.

– Hot dog és sült krumpli?

A lány nevetett.

– A két kedvencem. Sajnálom, de azt kell hogy mondjam, az elegancia nálam csak a munkával járó dolog. Ha máskor látnál, mezítláb lennék, sima farmerban, hátul összefogott hajjal.

A férfi megvizsgálta majdnem tökéletes frizuráját.

– Szóval ez a habos-babos hajkorona nem a te stílusod?

– Egyáltalán nem az. Kész kínszenvedés lesz kiszedni az összes csatot.

– Akarod, hogy segítsek?

Tarát elöntötte a forróság.

– Hogy összezúzd a Hamupipőke-imázsomat? Azt próbáld meg!

– Rendben, Hamupipőke. Meghagylak mesefigurának.

Tara ivott egy korty pezsgőt, és próbálta nem feltűnően bámulni a férfit, ami elég nehéz volt, tekintettel arra, hogy a csodás kilátáson kívül vonzotta őt a másik személye. Kinézett az ablakon, és még mindig azon töprengett, mi a fenét csinál ő itt Mick Riley-val.

A férfi mögéje lépett.

– Csodaszép nő vagy, Tara.

Tara szembefordult a férfival, azt kívánta, hogy Mick bárcsak megismerhetné a valódi énjét. De sosem ismerhette meg. A valódi Tara és a férfi világa fényévekre volt egymástól.

– Nem szoktam idegen férfiak szobájába feljönni.

A fickó rámosolygott.

– Nem szoktál? A fenébe, pedig már azt hittem, könnyű préda leszel.

Bármit mondott is a férfi, Tara attól vagy felnevetett, vagy elöntötte a forróság. Hogy lehet, hogy eddig még egy nő sem ragadta meg az üstökénél fogva, és nem vonszolta be magával a barlangjába? Kell hogy legyen valami rés ennek a lovagnak a páncélján.

– Sajnálom. Inkább az egyik színésznőre vagy modellre kellett volna rámozdulnod.

– Azokkal nem foglalkozom. Érdekemberek.

– És miből gondolod, hogy én nem vagyok az?

– Mert én mentem oda hozzád, nem fordítva.

– Talán ez is a gonosz tervem része, nem?

– Nem gondolnám, hogy akár egy cseppnyi gonoszság is lenne benned, kedves.

– Pedig aligha vagyok ártatlan, Mick.

A férfi kivette kezéből a poharat, az asztalra tette, majd megragadta a zakó hajtókáját, és közel húzta magához a nőt.

– Így lenne?

Izzó forróság futott végig Tara ereiben, olyan érzelmeknek és vágyaknak utat nyitva, amilyenekben már réges-rég nem volt része. Normál esetben zárkózott volt a férfiakkal. Túlságosan is elfoglalt volt, túl sok fontosabb dolga akadt. Most viszont semmi sem volt fontosabb, mint az az érzés, ahogy a férfi teste nekifeszült. Nekidőlt, és hátrahajtotta a fejét, megadva ezzel a zöld jelzést.

– Így bizony.

A férfi arrébb csúsztatta ujjait, és a tűz, amelyet Tarában felszított, még erősebb lobogásba kezdett. Varázslatos feszültség szikrázott köztük. Bolondság lett volna annyiban hagyni a dolgot, még akkor is, ha az egész csak egy éjszakára szólt. Hiszen ennél több nem lehetett köztük – csakis egyéjszakás kaland –, szóval miért hagyta volna ki a kínálkozó lehetőséget? Ki tudta volna megmondani, mikor lesz még egy ilyen alkalom? Tekintettel az életvitelére, valószínűleg soha. Így legalább lesz egy forró éjszaka, amire visszatekinthet, és amire örökké emlékezni fog.

– Nem azért hoztalak fel ide, hogy elcsábítsalak, Tara. Csak szerettem volna több időt tölteni veled.

A nő megfogta a férfi kezét.

– Talán én akarlak elcsábítani téged. Nem akarnál azzal megbántani, hogy visszautasítasz, ugye?

Mick szája mosolyra görbült.

– Sose tennék ilyet.

– Akkor csókolj meg.

Látta a férfi szemében felcsillanó szikrát, ahogy közelebb húzta magához, és ajkát a szájához érintette.

Ááh, testi érintkezés. Érezte, ahogy a forróság és a folyékony tűz robbanása belülről perzseli a testét. A mindenit, ez aztán minden várakozását beteljesítette – sőt még túl is szárnyalta azokat. Az a gyengédség, amellyel a férfi szája hozzá ért, és ahogy az ajkuk csókban forrt össze, leírhatatlan volt. Mick nyelve érzékien átcsusszant a foga közt, és így nyomban foglyul ejtette. Azután tovább siklott, nyaldosott, miközben kezével magához szorította a nő formás testét.

Tarának hirtelen a lélegzete is elakadt. Olyan érzés hasított belé, mint amikor először csókolták meg életében: a tudata és az érzelmei összegabalyodtak mindazzal, amit a teste érzett. Azzal a különbséggel, hogy Tara már nem volt gyerek, ahogyan Mick sem. Egy érett férfi kezét érezte a testén, amelyben egy érett nő vágyai cikáztak keresztül-kasul. Amit épp csináltak, az nem állhatott meg a csóknál. Tara tudta ezt, de már azzal is tisztában volt, hogyan szeretné folytatni ezt az éjszakát.

Hamupipőke nem ment haza a bálból, hogy visszaváltozhasson farmeros, mezítlábas, sanyarú sorsú cselédlánnyá.

Annyi baj legyen.

2

Mick nem hazudott arról, hogy miért vitte fel Tarát a szobájába. Tényleg több időt akart szánni arra, hogy beszélgessen vele. Persze magától értődik, hogy ezenkívül Tara mást is akart tőle – pontosabban: másra volt szüksége –, Mick pedig örömmel engedelmeskedett. A lánynak pezsgő- és mentaillata volt, és ahogy Mick a nyelvét a forró szájába eresztette, fájdalmas görcsbe merevedtek a golyói.

Tara hihetetlenül felizgult, izgett-mozgott a szája. Fáradhatatlan energiabombának tűnt, ahogy kigombolta a férfi ingét. Mick szíve zakatolt. Azon morfondírozott, hogy Tara vajon érzi-e ezt rajta, nem fogja-e kinevetni, hogy ő is ennyire felajzódott. Igaz, Tara annyira más volt, mint az összes többi nő, akivel eddig lefeküdt. Friss, izgató és… normális.

Tara elemelte tőle a száját.

– Kalapál a szíved. – Tenyerét rásimította a férfi mellkasára. – Azt hittem, csak nekem lehet jogom felizgulni.

Mick felhúzta a szemöldökét.

– Azt hiszed, engem hidegen hagy, ha megcsókolsz?

Tara megvonta a vállát.

– Alighanem mindennap akad egy lány, aki megcsókol.

Mick felnevetett, majd maga mellé vonta a nőt a díványra.

– Nem mindennap. És te nem vagy közönséges nő.

Tara a férfi ölébe csúsztatta a lábát.

– Ó, persze! Én különleges vagyok!

– Az bizony.

– Tényleg? És miben?

– Nem vagy híres.

Tara hátravetett fejjel kacagott, majd felrántotta a ruháját, és Mick ölébe telepedett. Combja kivillant. Gyilkos combja volt, Mick jól sejtette.

– Ejha, te aztán tudod, hogyan kell a nőknek udvarolni!

Karjával átölelte a férfi vállát. Előrehajolt, mellével végigsimította Mick mellkasát.

Mick igazán szeretett volna még egy ideig beszélgetni vele, hogy megmutassa, nem elsősorban a bugyijába akar bejutni.

Csakhogy Tara egész testével nekisimult, hajának édes illata pedig arra késztette Micket, hogy megnyalja a bőrét. Na, basszus, gondolta. Már tényleg a bugyijába akart férkőzni. Végigsimította a hátát, meztelen bőrfelületet és habos ruhát tapintott. A ruha alá nyúlt, mert a meztelen bőrfelület jobban tetszett neki.

Tara nyögdécselve közelebb simult hozzá, mintha a férfi bőrébe akart volna bújni.

Ó, igen! Ez volt a bemelegítés. Mick most már készen állt a meccsre. Felnyúlt, hogy kihúzgálja a tűket Tara hajából. A nő hátravetette a fejét, és felhúzta a száját.

– Mindenáron tönkre akarod tenni a Hamupipőke kinézetemet, mi?

Mick az egyik aranyló fürtből kiszedett egy hajtűt, a földre dobta, majd végigsimított a puha sörényen, további tűk után kutatva.

– Ha még ennél is szebb leszel, holtan fogok lefordulni a díványról.

Tara felvonta a szemöldökét.

– Nagyon jól adod!

– A húgom szerette feltűzni a haját.

– Nem, félreérted. Én a dumádra gondoltam.

Mick megrázta a fejét.

– Ez nem csak duma. Tényleg gyönyörű vagy.

A nő úgy nézett rá, mintha nem hinne neki. Nyilván kevesen mondták neki az utóbbi időben, hogy mennyire fantasztikusan néz ki. Rohadt nagy kár. Pedig a férfiakat bármire rá tudta volna venni a csupasz őszinteséggel a szemében. Mick az utolsó hajtűt is kihúzta, a nő haja szabadon omlott végig a vállán, az arcán.

– Elképesztően puha! Őszibarack! – szimatolt Mick.

Tara kuncogott, a férfi mellkasa berezonált tőle.

– Nem ismerek olyan nőt, aki őszibarackillatú!

– A Walmartban le volt árazva a sampon.

Ó, istenem, Mick komolyan megszerette ezt a nőt.

Tara beszívta a levegőt, majd gyors lihegéssel kifújta. Ciki dolog lett volna, ha elájul a hiperventillációtól, Mick azonban a nyakát csókolgatta, és az lényeges erogén zónának számított. Ha Tarának a nyakát nyalogatták, akár bankot is rabolt volna cserébe.

Mick nyelve végignyalta a lány torkát. Tara egész testében megborzongott. A férfi szorosabban ölelte, és újra végignyalta. Tara már lúdbőrzött, bensőjében pokolian izzott a vágy. Mellbimbója megkeményedett. Epekedett, hogy Mick a mellével is ugyanazt tegye, mint a nyakával. Már el is képzelte, ahogy a férfi a nyelvével a mellbimbóját izgatja, ő pedig nézi, majd felhúzza a ruháját, lüktető csiklóját pedig addig dörzsöli a bugyija alatt, míg felsikolt a várva várt orgazmustól.

Basszus, már nagyon-nagyon régóta hagyatkozott késő esti filmekre és a vibrátorára! De a ma estét nem hagyja veszni. Ma este Mick a csúcsra juttatja, minden reménye szerint többször is.

Majdnem elnevette magát merész kitárulkozásán. Ez egyáltalán nem volt rá jellemző. De basszus, nagyon kívánta Micket, és nem volt hajlandó szégyenkezni amiatt, hogy szexuálisan a legérettebb korban van, csak éppen nagyon régóta nem jutott pasihoz. Ráadásul az általa valaha is látott legférfiasabb emberpéldány ölelte, csókolta, aki valamilyen furcsa okból kifolyólag csakugyan kívánta. Ezt az alkalmat ostobaság lett volna elszalasztani, nem táncolt vissza belőle.

Mick a fejbőrét masszírozta, de egyáltalán nem úgy, mint egy orvos. Hanem érzékien; Tara félőrült volt a vágytól. Amúgy sem kellett egy kis kéjsóvárságért a szomszédba mennie.

Mick másik keze Tara derekát fogta, ujjai a nő fenekét tapogatták. Tara a férfi ölébe húzta magát, érezte maga alatt az erekciót. Bugyija átnedvesedett, mintha életében először került volna közel egy péniszhez.

Mintha csak az első alkalom lett volna – és csakugyan az volt, hosszú-hosszú ideje. Tara eddig úgy vélte, bölcsen teszi, ha megtagadja női mivoltát. Most egyáltalán nem érezte, hogy bölcs lett volna. Hülyének érezte magát, mert elfelejtette, micsoda óriási érzés az, ha csókolják, ha megérintik.

Tara megkapaszkodott Mick vállában. Hátrahajolva szemügyre vette a férfit, hogy emlékezetébe vésse adoniszi vonásait. Szeme a kéknek egy kábító árnyalatában játszott, olyan volt, mint valami távoli tenger, ahova Tara alighanem soha nem jut el. Nem csoda, hogy a lányok törték magukat, hogy közel kerüljenek hozzá. Erőteljes arcvonásai voltak, telt ajka nem is igen illett egy ilyen férfias archoz. Orra enyhén hajlott volt, ez hihetetlenül makulátlan arcát valamivel tökéletlenebbé tette. Tarának tetszett. Hibátlannak látta a férfit, önmagát pedig nem érezte hozzá méltónak.

– Te engem bámulsz!

Mick durván vette a levegőt. Farka kőkeményen állt. Tarának ez is tetszett.

– Nem tehetek róla. A szemed. Az arcod. A tested. Basszus, az összes mindened, Mick! Csodálatos vagy!

Mick homlokráncolva félrehajtotta a fejét.

– A férfiak nem csodálatosak. Csak a nők. Te.

Tara tudta, hogy nem csodálatos, mindazonáltal ezt az estét kész volt a fantáziálásnak szentelni. A férfi a feneke alá nyúlva megemelte. Tara köré kulcsolta a lábát, a combjáról egyre följebb és följebb csúszott a ruha. A szobában egypár fokkal feljebb hágott a hőmérséklet, ahogy Mick végigsétált vele a szobán, tekintetét egy pillanatra se véve le róla.

Éreztette vele, hogy különleges, és ezt már jó ideje nem tette vele senki.

Mick a vállával belökte a hálószoba ajtaját. Tara a széles ablakokon egy pillanatra látta a felhőtlen éjszakai égboltot, majd Mick egy hihetetlenül óriási, puha franciaágy kellős közepére ültette. Mellé mászott, két kezét a lány vállára helyezte, mindössze pár centi távolságot tartva: Tarának ágaskodnia kellett, hogy mellével végigsimogassa a férfi mellkasát.

– Felajzol!

– Te ajzol fel engem! Gyere és csókolj meg! – mondta Tara, és szerette volna, hogy a férfi teste ráfonódjon.

– Túl nagy vagyok ahhoz, hogy én legyek felül!

Túl nagy. Felül. Ez olyan fantáziaképeket gerjesztett, hogy Tara teljesen benedvesedett. Megfogta a férfi nyakát, és közelebb húzta magához.

– Szerintem kibírom!

Mick mély hangon felnyögött, és Tarára vetette magát, hozzápréselte a testét. Tara azonnal felfogta, mennyire hatalmas Mick, bár azt is tudta, hogy a férfi nem nehezedik rá teljes súlyával. Viszont a tudat, hogy egy férfi teste szorítja az ágyhoz, olyan rohadt jól esett neki, hogy legszívesebben sírt volna. Mick farka hozzádörzsölődött a combjához, ettől elkapta egy hőhullám. Felágaskodott, csípőjét felnyomta, hogy közelebb kerüljön az áhított szerszámhoz.

– Biztos vagy benne?

A nő imádta, hogy Mick ezt megkérdezte. Tenyerébe fogta az arcát.

– Persze, naná, mi az, hogy!

A férfi szája betakarta az ajkát. Az összes ellenállása megszűnt. Mick irányított, nyelvét mélyen a lány szájába fúrva. Meglepő elkeseredettséggel nyögött hozzá. Minden bizonnyal mindig ezt csinálta. Most viszont Tarának kellett volna elkeseredettnek lennie, ő ugyanis egész biztos, hogy már rég nyögdécselt férfiak alatt.

Mick szája lenyűgöző műalkotás volt, telt, puha, érzéki. Fel-le cirógatta vele Tara ajkát, miközben a nyelvét úgy forgatta, hogy attól a nő az eszét vesztette. Ujjai, mint az ördög katonái, fel és alá masíroztak Tara testén, domborulatról domborulatra, míg végül lecsusszantak, hogy megfogják a fenekét.

Tara ellenállt a kísértésnek, hogy Mickre másszon, levetkőzzön, végigcsókolgassa, aztán percek alatt elélvezzen. Még idejében rájött, hogy érdemes megadni a módját, de hát isten a tudója, szerette volna minél hamarabb magában tudni a férfit. Mick viszont nem sietett, csak csókolta és simogatta, mintha a testének minden négyzetcentiméterét fel akarta volna térképezni az ujjbegyeivel. Te jó ég, milyen fincsi volt! Tara teste beleremegett, lüktetett, és nedvesedett a megfelelő helyeken. Nehezebben szedte a levegőt.

– Jól vagy? – kérdezte Mick, elhúzva tőle a száját.

– Igen. Jól. Miért?

– Valahogy zihálsz. – Mick rásimította a tenyerét, ujjai pont a nő melle alatt állapodtak meg.

– Ha ott megfogsz, csak erősebben zihálok.

Mick felvonta a szemöldökét, felkönyökölt, és betakarta Tara mellét a tenyerével.

– Értem, már régen voltál férfival. Akarod, hogy lassítsak?

– Bizony, már jó ideje nem voltam férfival. Díjazom, hogy észrevetted! Te jóisten, dehogy akarom, hogy lassíts! Azt akarom, hogy mindketten azonnal dobjuk le a ruháinkat!

Mick szája mosolyra húzódott.

– Ezek szerint túl lassú vagyok!

– Te megölsz engem, Mick!

– Lássuk csak, hogyan is pörgessem fel a dolgot… – Azzal Mick feltolta a lányt az ágyon, hogy a feje a párnára kerüljön, majd szétterpesztette a lábát, és közé dugta a fejét.

Tarának pontosan erre volt szüksége. Most már nem is akarta, hogy a vetkőzéssel bajlódjanak. Csak azt akarta, hogy Mick benne legyen. Azonnal.

Ám Mick nem gombolta ki a nadrágját, és nem is kalandozott följebb a lány testén. Inkább becsúsztatta a varázslatos ujjait Tara ruhája alá, a combja között matatott, majd a ruhát feljebb húzva a nyelvével is végigment az ujjával kitapogatott ösvényeken.

Te jóisten! Ez a pasas csakugyan kinyírja! Felcsúszott a ruhája, egészen a combja tetejéig. Láthatóvá vált a bugyija, amelyet körültekintően választott ki, illett a ruhájához. Pedig nevetett is magában, mondván: ki látja rajta kívül?

De most már örült neki, mert Mick megemelte a fejét, és mosolygott, mikor szemügyre vette az aranyló, csipkés selymet. Ez volt az utolsó leküzdendő akadály Mick szája és Tara puncija között.

– Ez gyönyörű! – mondta Mick, előre-hátra dörzsölgetve Tara punciját.

A kéj lüktető szikrái pattantak ki Tara csiklójából, és szétáramlottak testének összes idegvégződésébe. Megborzongott, már nagyon közel volt az orgazmushoz. A könyökére támaszkodva megemelte az ágyékát Mick kezéhez.

– Ettől el tudnék élvezni!

Mick keze megállt, de a nyugvó tenyér alatt is tovább nedvesedett.

– Ilyen gyorsan?

Tara a férfi bámuló szemébe révedt.

– Ilyen gyorsan!

– Azt szeretném, ha a számtól élveznél el, Tara. Próbáld addig kibírni! – Félrehúzta a bugyit, és rácuppant. Hirtelen mindent betöltött az ajkával és a nyelvével. Nyalta a punciról a cseppecskéket, bele-beleszemtelenkedve, a csiklóját lefetyelve.

Tarát elragadta az esztelen gyönyör első hulláma, szinte ráolvadt tőle a matracra.

Lenyúlt, hogy Mick fürtjeibe mélyessze az ujját, és beleveszett az érzékek feltartóztathatatlan földcsuszamlásába.

– Mick – suttogta, de aztán elhallgatott, és állta a szavát: elélvezett, sikoltozva a férfi arcára folyatta a nedvét. A párnák közé hanyatlott, és csillapíthatatlan hullámokban rátörő, agyzsibbasztó orgazmust élt át. Mick belecsimpaszkodott a csípőjébe, és tovább nyalta, szopogatta a csiklóját és a punciját, amíg Tara élvezett. Aztán a combját csókolgatta, míg a lány visszafojtott lélegzettel az orgazmus izgató utórengéseit élvezte.

– Ejha – szólt, amikor észre tért. – Ez hihetetlenül jó volt!

– Akkor most, hogy az első megvolt, próbálkozzunk egy másodikkal is!

– Micsoda?

Mick elengedte a füle mellett a kérdést. A bugyi pántja felé nyúlt, és lehúzta az alsóneműt a lányról. Ezután a vállával lökdöste széjjelebb Tara combját.

– Gyönyörű a puncid, Tara! Rózsaszín, nedves és olyan édes, hogy teljesen beindulok tőle!

És Tara máris felajzottan várta a második menetet. Már az felizgatta, hogy Micket a lába között látta. Összerázkódott. Micknek igaza volt. Túl gyorsan belecsusszant az orgazmusba, nem tudta alaposabban átérezni Mick varázslatos érintését. Most örült az új lehetőségnek, látni és érezni akarta, ahogy a punciját nyalják.

Mick langy lehelete végigsöpört a kéjtől izzó bőrén. Izgató, a kéjre utaló érzés volt. Tara megfeszült, várta, hogy a nyelv hozzáérjen. Amikor ez megtörtént, megborzongott. A forró, nedves nyelv végigszántott a duzzadt barázdákon és az érzékeny csiklón. Majd Mick a szájába vette, és szopni kezdte a kis dudort.

Ismét gyorsan nőtt Tarában a feszültség. Már olyan rég történt vele ilyesmi. Az önkielégítés nem olyan, mint amikor egy férfi kényezteti a punciját, valóra váltván forró fantáziáit. Mick pedig egy különösen forró fantáziából lépett elő. Tara ruhája felcsúszott. Deréktól lefelé meztelen volt, és basszus, ez annyira észbontóan erotikus volt, hogy még!

Mick nyelve táncot lejtett a punciján. Az ujjait is bevonta, az egyiket bele is dugta.

A mindenségit, de jó volt! Tara feje hátracsuklott, átadta magát az érzésnek, hogy Mick lassan, könnyedén ujjazza, miközben a csiklóját szopja, nyelvével meg-megsodorva.

– Igen, ez az! – suttogta a nő, és erősebben szorította Mick üstökét. Kis híján a csúcsra jutott, az érzések táncoltak benne. – Mindjárt elélvezek!

Mick keményen nekifeszítette a nyelvét a csiklójának, és erősebben ujjazta a punciját. Tara ripityára esett, ugyanakkora hullámokban szakadt rá az orgazmus, mint néhány perccel korábban.

Amikor belesüppedt az ágyba, kimerülten, csodálkozva, mély hálát érzett. Mick felkúszott az ágyon, és rámosolygott. Tara végighúzta a kezét az állán, azután lenyalogatta az ujjait.

– Olyan az ízed, mint az enyém.

Mick orrlyukai kitágultak, szeme elsötétült. – Gyakran kóstolgatod magad?

Tara vállat vont, és a férfi nyakára fonta a kezét. – Néha, amikor megujjazom magam.

A lány alig hitt a fülének, hogy ilyen merészen megosztotta a férfival az egyik féltett titkát. De nem bánta, elvégre a kaland egyetlen éjszakára szólt, és a saját kénye-kedve szerint akarta kiélni a fantáziáit. Maradéktalanul, mindenféle korlátok nélkül.

Mick legurult az ágyról, elkezdte kigombolni az ingét. Tara a vetkőzőszám egyetlen másodpercét sem akarta elmulasztani. A férfi levette magáról az inget, és nem okozott csalódást. Mellkasa széles volt, izmai látványosan dagadtak. Lapos hasa szobrászért kiáltott, és olyan izmok sorakoztak rajta, hogy Tara nem hitt a szemének. Ilyet eddig csak férfimodelleken és a tévében látott. Tenyerét a férfi hasára simította, elcsodálkozott, milyen kőkemények rajta az izmok.

– Ejha, tényleg létezik kockahas!

Mick nevetve kigombolta a nadrágját, majd kibújt belőle. Tara megnyalta a száját a bokszeralsó alatt domborodó erekció láttán.

– Most én jövök – mondta a lány, lehúzva a ruháját. Kikapcsolta a melltartóját, és észre se vette, hogy Mick elismerően legelteti szemét a testén. Soha nem foglalkozott a külsejével, de abban a pillanatban istennőnek érezte magát. Egy nő semmitől sem érzi magát kívánatosabbnak, mint ha egy férfi a nyálát csorgatja utána.

A lány az ágy szélére húzódott. Lerángatta Mickről a bokszeralsót. Előbukkant a farka. Mick a földre rázta magáról az alsót, és hagyta, hogy Tara kedvére feltérképezze hasának kockáit, majd megfogja feszes fenekét. Az is olyan volt, mint egy műalkotás. Tara szerette volna egypár óráig csak fogdosni Mick testét. Hogy aztán belekóstoljon.

Tara már a férfi farka körül körözött a kezével, mindenképpen meg akarta ízlelni, mielőtt Mick megdugja. Szerette volna viszonozni az örömöt, amelyben a férfi részesítette.

Végigsimogatta a dákót, egyik kezével megfogdosta a herezacskót, hogy a férfi felhördült tőle. Mick morgása fokozódott, amikor a lány előrehajolt, és a szájába vette a szerszámot. Mick Tara hajába akaszkodva közelebb húzta őt a farkához. A lány örömmel szopta, nyelvével a forró dákóra fonódva.

– Nagyon jó, Tara! Imádom a szád!

Érződött az erő a sós ízen. Tarát lenyűgözte a látvány, ahogy a férfi fölé tornyosul. Ahogy szopta, a mellbimbója megkeményedett. Mick gyöngéden simogatta a lány haját, és visszatartotta az orgazmusát. Tara érezte. Kinyitotta a száját, hogy a férfi nézhesse, majd lenyalogatta a sós előváladékot.

– Egek, mindjárt elélvezek!

Tara lassan végignyalta a makkot, aztán marokra kapta a dákót, és megsimogatta. – Nem ez a cél?

Mick félrehúzódott, majd lenyomta Tarát az ágyra. – Dehogynem. Majd ha a farkam benned lesz, és a puncid kiszívja belőle a spermát.

A férfi lenyúlt a nadrágjáért, és egy óvszert húzott elő a zsebéből. Tara megkönnyebbülten felsóhajtott, hogy Mick védekezik. Mick felhúzta a gumit, majd Tarához siklott, szétterpesztette a lábát, végigsimította a combját, a hasát, a mellét. A lány melle teljesen Mick kezébe simult. Mick a melle fölé hajolt, és megcsókolta az egyik vágyakozó bimbót.

Tara azt hitte, hogy egy ekkora ember durvább lesz. Meglepődött, hogy milyen gyengéden cibálja az ajkával a mellbimbóját, nyelvével milyen könnyedén fickándozik rajta. Lassan gyűlni kezdett benne a melegség, ahogy a férfi felváltva szívogatta a mellbimbóját. Tara a lába között ágaskodó faroknak dörgölte magát, de a férfi még nem hatolt belé, megadta a módját.

– Kérlek – suttogott Tara felszegett fejjel. – Akarom!

Mick a szájához nyomta az ajkát, és finoman megcsókolta. Gyöngéden; a nőnek éppen erre volt szüksége. Megcirógatta Mick arcát, míg az beigazította a farkát, és döfött.

Tara a behatolástól felszisszent. Csak erre várt, csak ezt akarta. Tökéletesen betöltötte a farok, és Mick pontosan tudta, mit csináljon, hogy megadja neki azt a gyönyört, amelyre vágyott. Alányúlt és megemelte, hogy jobban hozzáférjen, közben pedig keményen megcsókolta. Az előző perc gyöngédsége tovatűnt. De Tara nem is kimondottan gyengédségre vágyott. Szenvedélyt akart, és Mick meg is adta neki. Tara a férfi csípőjére fonta a lábát, belefúrta a sarkát, hogy mélyebbre hatolhasson.

Mick a szemébe nézve megfogta a fenekét, és keményebben dugta tovább.

– Igen! – suttogta Tara, míg Mick a csípőjét forgatva dörzsölte a csiklóját. Keze melegséget és érzéki gyönyört adott az élményhez, mert folyamatosan simogatta a nő oldalát, mellét, haját. Érintése lebilincselte és egy helyben tartotta; csak csókolta szenvedéllyel, míg végül Tara már szinte nem is érzett semmit.

A lány a férfi hátát simogatva igyekezett emlékezetébe vésni a mozgó bicepszeket, próbálta elraktározni, ahogy az acélos izmok dolgoznak a forró, izzadt bőr alatt.

Nem is emlékezett pontosan, hogy lett volna valaha is ennyire intim kapcsolata bárkivel is, de aztán félresöpörte a gondolatot. Rájött, hogy mindössze kijött a gyakorlatból. Ez is csak olyan szex volt, mint a többi, csak azért érezte lenyűgözőnek, mert rég szeretkezett. Micknek sem lehetett több az egész egy jó numeránál.

Attól azonban, ahogy a férfi ölelte, csókolta, emelte-eresztette, dugta lassan, komótosan, nem célra törően, Tara szíve nagyokat dobbant, teste pedig szinte sistergett a ritka kéjtől. A lány engedte, hogy a pillanat heve magával ragadja, hagyta, hogy a férfi tovább morzsolja a testét. Kiélvezett minden remegést, minden vonaglást, teste pedig belefeledkezett a szeretkezés gyönyörteli aktusába.

Érezte a combja közéből induló feszülést. Mick a mellbimbóját szívogatta, miközben dugta rendületlenül. A feszülés végigszáguldott a punciján, és egyre közelebb került az orgazmushoz.

– Erősebben! – mondta, Mick pedig engedelmeskedett: megfogta a nő térdét, behajlította a lábát, mélyen a szemébe nézett, majd mélyre lökte benne a farkát, végiggörgetve az ágyékát a szeméremdombján.

Tara felsikoltott. – Ettől el fogok élvezni, Mick!

– Igen! Csak szoríts a punciddal! Élvezz el nekem!

Mick közben Tara csiklóját dörzsölgette, a tekintetét a lányéba fúrta.

– Látni akarom! – mondta, és rátapintott a nő legérzékenyebb pontjára. Gyöngéden cirógatta, miközben a farkával keményen döngette tovább. Végignézte, ahogy a lány elélvez, és hamarosan ő is elélvezett. Tara szinte repült, ahogy a heves érzelmek kiszabadultak belőle.

Mick azután újra megcsókolta, Tara pedig szorosan ölelve élvezett tovább, mert a férfi nem volt hajlandó őt elengedni, képtelen volt kiszakadni belőle.

A nő nem is akarta, hogy Mick elengedje. Még nem merültek ki teljesen. Mick egy percre eleresztette, és legurult róla, de aztán rögtön újra átölelte, hogy újra kezdje a mókát.

Tara olyan kicsinek érezte magát Mick karjában. Dédelgetett apróságnak. Mick a nyakát csókolta, és lustán a mellével játszadozott, ettől Tara egyszerre felizgult és mosolygott.

– Nem hiszem, hogy ma este sokat fogok aludni!

– Az alvást túlértékelik. Majd alszol később. – Mick megharapdálta Tara nyakát, ő pedig beleborzongott, ahogy az idegvégződései bizseregtek. Odafordult a férfihoz, a hátára fordította, hogy az ölébe mászhasson. Érezte, hogy a férfi farka megkeményedik.

– Igazad van. Majd alszom később. – Tara lehajolt és megcsókolta.