Görgényi Ilona – Gula József – Horváth Tibor – Jacsó Judit – Lévay Miklós – Sántha Ferenc – Váradi Erika

MAGYAR BÜNTETŐJOG KÜLÖNÖS RÉSZ

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2013

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info@wolterskluwer.hu

www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: a Wolters Kluwer Kft. igazgatója

Kiadásért felelős: Tóth Gábor

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Csizner Ildikó

Felelős szerkesztő: Kovácsné Ronga Éva

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: Wolters Kluwer Kft. DTP-csoport

ISBN 978 963 295 352 6

Termékkód: YEB1496

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a műbővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők

Görgényi Ilona

egyetemi tanár

XX., XXIII., XXVII., XXXIV. fejezet

Gula József

egyetemi docens

XXXI., XXXVIII., XXXIX., XLI., XLII., XLIII. fejezet

Horváth Tibor

professzor emeritus,

az MTA doktora

XIII–XVI., XVIII., XXI., XXIV. fejezet

Jacsó Judit

egyetemi docens

XIX., XXV., XL. fejezet

Lévay Miklós

egyetemi tanár

XVII., XXII. fejezet

Sántha Ferenc

egyetemi docens

XIII., XXX., XXXII., XXXIII., XXXVI., XXXVII. fejezet

Váradi Erika

egyetemi docens

XXVI., XXVIII., XXIX., XXXV. fejezet

Szerkesztette

Horváth Tibor

Lévay Miklós

Kézirat lezárva:

2013. augusztus 31.

©  Dr. Görgényi Ilona, Dr. Gula József, Dr. Horváth Tibor, Dr. Jacsó Judit, Dr. Lévay Miklós, Dr. Sántha Ferenc, Csemáné Dr. Váradi Erika, Budapest, 2013

©  Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2013

A Wolters Kluwer Kft. az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

ELŐSZÓ

Az olvasó a Miskolci Egyetem Büntetőjogi és Kriminológiai Tanszékének munkatársai által írt tankönyv legújabb kiadását tartja kezében.

Kötetünk a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény Különös Részének fejezeteit tartalmazza, kivéve a honvédelmi kötelezettség elleni bűncselekményeket és a katonai bűncselekményeket. Az új Btk. 2013. július 1. napján lépett hatályba, amelynek következtében a Különös Rész joganyaga jelentősen átalakult, több bűncselekmény törvényi tényállása megszűnt, számos tényállás módosult, illetve a törvényalkotó jelentős számban új bűncselekményi tényállásokat iktatott be a Btk. rendszerébe. A kéziratot 2013. augusztus 31. napján zártuk le, a tankönyv azonban a 2013. szeptember 19. napján hatályos büntetőjog teljességét tartalmazza.

A hatályos joganyag tárgyalása során a tankönyv az egyetemi oktatás követelményeinek megfelelően feldolgozza a bírói gyakorlat legjelentősebb döntéseit, elsősorban a korábbi Legfelsőbb Bíróság, illetve a Kúria iránymutatásait és a Bírósági Határozatokban közzétett egyéb elvi jelentőségű döntéseket. A bírói gyakorlat anyagának forrását minden esetben zárójelben közöljük. A joganyag jellegének megfelelően vannak olyan fejezetek, amelyek erőteljesen támaszkodnak a több évtizedes joggyakorlatra. Más esetekben viszont – és ez jellemzi elsősorban a Btk.-ban szereplő új tényállásokat – erről nem beszélhetünk, és meg kellett elégednünk az elméleti feldolgozással.

A tankönyv feldolgozása követi a magyar szakirodalomban kialakult elméleti felfogást és módszert. Az egyes bűncselekményi törvényi tényállásokat a büntetőjog általános részében elfogadott elméleti tételek alapján meghatározott logikai rendben tárgyaljuk, figyelembe véve az oktatás didaktikai és a joggyakorlat jogértelmezési követelményeit. A joganyag tárgyalása általában az alábbi logikai rendet követi:

– Jogi tárgy és elkövetési tárgy.

– A bűncselekmény tárgyi oldala (elkövetési magatartás, eredmény, okozati összefüggés, szituációs elemek).

– A bűncselekmény stádiumai (befejezettsége, kísérlete, előkészülete).

– A bűncselekmény alanya, a tettesség, részesség kérdései.

– A bűncselekmény alanyi oldala (szándékosság, gondatlanság, motívum, célzat).

– Elhatárolási és halmazati kérdések.

A joganyag feldolgozása során a szerzők támaszkodtak a több mint száz éves magyar büntetőjogi tankönyv-irodalom időtálló eredményeire. Egyaránt merítettek a múlt századforduló klasszikus tankönyveiből, a kortárs szakirodalomból és saját kutatómunkájuk eredményeiből. A legfontosabb felhasznált – és egyben ajánlott – irodalmat a tankönyv függeléke tartalmazza.

Tankönyvünk új kiadása az oktatási és szakmai tapasztalatok és a kollegiális bírálatok felhasználásával készült, amiért ezúton mondunk köszönetet.

A tankönyvet elsősorban az egyetemi jogi felsőoktatásban résztvevőknek ajánljuk, de emellett okkal bízunk abban, hogy a joggyakorlatban működő, szakterületük elméleti anyagával lépést tartani kívánó jogászok is haszonnal forgathatják.

Köszönjük a Wolters Kluwer Kft.-nek és Dr. Csizner Ildikónak, hogy vállalkozott a tankönyv új kiadására és hálásak vagyunk Ronga Évának, a Kiadó kötetünkkel foglalkozó szerkesztőjének, aki mindent megtett annak érdekében, hogy munkánk minél hamarabb megjelenjen.

A Szerkesztők

XIII. fejezet

AZ EMBERIESSÉG ELLENI BŰNCSELEKMÉNYEK

Az emberiesség elleni bűncselekmények – a háborús bűncselekményekkel együtt – a szűkebb értelemben vett nemzetközi bűncselekmények, az ún. nemzetközi jogi bűncselekmények (crimes under international law) közé sorolhatók. E bűncselekmények fogalmának és az ebbe a körbe tartozó deliktumoknak a meghatározása a nemzetközi (büntető)jog egyik leginkább vitatott kérdése. Előrebocsátva, hogy a hazai és a külföldi szakirodalomban számos fogalommeghatározás ismeretes, a magunk részéről nemzetközi jogi bűncselekménynek azokat a deliktumokat tekintjük, amelyek a nemzetek közösségének legalapvetőbb értékeit, illetve érdekeit, adott esetben az emberiség békéjét vagy biztonságát sértik vagy veszélyeztetik. E bűncselekmények jellemző vonásai röviden az alábbiak szerint összegezhetők:

– E cselekmények bűncselekményként történő minősítése nem függ a nemzeti jogoktól, hanem a büntetendőségük közvetlenül a nemzetközi jogon alapul [lásd ezzel kapcsolatban az Alkotmánybíróság 53/1993. (X. 13.) AB határozatát].

– A nemzetközi szokásjog részét képező, kiemelkedő tárgyi súlyú, soha el nem évülő deliktumokról van szó, amelyek valamely jus cogens szabály megsértését jelentik. (A szokásjogi jelleg természetesen nem zárja ki az adott bűncselekmény nemzetközi szerződésben történő szabályozását, lásd pl. a népirtás bűntettét.).

– Ez az a bűncselekményi kör, amellyel összefüggésben a nemzetközi büntető anyagi jog általánosságra igényt tartó elvei megfogalmazhatóak (így pl. a törvényesség elve, a hivatalos minőség irrelevanciája, az elévülés tilalma, a büntethetőségi akadályok rendszere stb.).

– Mivel e bűntettek megbüntetése és megelőzése az egész nemzetközi közösség érdeke, a joghatósági elvek közül – elviekben – az univerzalitás elve érvényesül.

– Végül a nemzetközi jogi bűncselekmények azok, amelyek a jogtörténeti fejlődés tanúsága szerint nemzetközi büntetőbíróságok joghatóságába (is) tartoztak és tartoznak, és további – nem szükségszerű – jellemzőjük lehet egy adott állam kormányzata közreműködésével vagy támogatásával történő elkövetés is.

A nemzetközi büntetőjog mai állása szerint a magunk részéről nemzetközi jogi bűncselekménynek tekintjük az agresszió bűntettét, a népirtást, az emberiesség elleni bűncselekményeket, a háborús bűncselekményeket, illetve a kínzást. Utalunk azonban rá, hogy e bűncselekményi kör a nemzetközi jog fejlődésének eredményeként a jövőben tovább bővülhet egyéb bűntettekkel. (Ilyenek lehetnek például a nemzetközi terrorizmus körébe tartozó egyes bűntettek, az ENSZ saját és kisegítő személyzete elleni bűncselekmények, a kábítószer-kereskedelem, a tömegpusztító fegyverek illegális előállítása, kereskedelme stb.).

A nemzetközi bűncselekménynek tekintett magatartások hosszabb-rövidebb jogtörténeti fejlődés során kristályosodtak ki, legkorábban a mai fogalmaink szerinti háborús bűncselekmények joganyagának kialakulása kezdődött el (lásd később). A vonatkozó tényállások elemeinek, a felelősség feltételeinek kidolgozása során a legjelentősebb hajtóerőnek a második világháború sajnálatos eseményei bizonyultak: a Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék és a Tokiói Távol-keleti Nemzetközi Katonai Törvényszék Alapokmányában – az akkori jogfejlődésnek megfelelően – már megtaláljuk e deliktumok jelentős részérének tényállását, és e bűncselekményekre vonatkozó rendelkezések az ún. nürnbergi elvek között is meghatározásra kerültek. A jogfejlődés lényeges állomásaként tartjuk számon a XX. század utolsó éveiben a jugoszláv háború során elkövetett nemzetközi bűncselekmények, illetve a ruandai népirtás elkövetőinek felelősségre vonására létrehozott két ad hoc nemzetközi törvényszék [ex-jugoszláv nemzetközi törvényszék (1993); ruandai nemzetközi törvényszék (1994)] gyakorlatát. A nemzetközi jogi bűncselekmények új rendszerének az új magyar Büntető Törvénykönyvben történő kidolgozására azonban a legnagyobb hatással a Nemzetközi Büntetőbíróság (International Criminal Court – a továbbiakban: ICC) Statútumának (Alapokmányának) a rendelkezései voltak. A Statútumot tartalmazó 1998. évi Római Egyezmény 2002. július 1. napján lépett hatályba. A magyar Országgyűlés 2001 novemberében határozott az ICC Statútumának megerősítéséről a 72/2001. (XI. 7.) OGY határozattal.

Ami a hazai szabályozást illeti, a Csemegi-kódex természetszerűleg nem tartalmazott hasonló tartalmú tényállásokat, az 1961. évi Btk. azonban már külön fejezetben szabályozta „a béke és az emberiség elleni bűntetteket”, egyebek között a népirtást, a háborús kegyetlenkedést, a háborús pusztítást.

Az 1978. évi Btk. vonatkozó fejezete „az emberiség elleni bűncselekmény” elnevezéssel két cím alá csoportosítva helyezte el a szóban forgó deliktumokat: az I. cím a béke elleni bűncselekményeket, a II. cím pedig a háborús bűncselekményeket tartalmazta. Az I. címbe sorolt béke elleni bűncselekmények között megtalálható volt a háborús uszítás, a tiltott toborzás, a népirtás, illetve az apartheid, a II. címben pedig – meglehetősen hiányosan – a háború jogának és szokásainak (ius in bello) megsértését jelentő háborús bűncselekmények tényállásai.

Az új Btk. megalkotójának egyik lényeges törekvése a nemzetközi jogi bűncselekményekre vonatkozó magyar szabályozás és az ICC Statútumának harmonizációja volt. A Statútum rendelkezéseire figyelemmel az új Btk. két külön fejezetben, a Különös Rész első két fejezetében, az emberiesség elleni bűncselekmények (XIII. fejezet), valamint a háborús bűncselekmények (XIV. fejezet) elnevezéssel tartalmazza ezeket a tényállásokat.

Amíg a háborús bűncselekmények alapvetően a hadviselés törvényeinek és szokásainak a megsértését kimerítő magatartásokat jelentenek, addig az emberiesség elleni bűncselekmények a humanitás, az alapvető emberi értékek eltiprását, az emberi méltóság kiemelkedően súlyos megsértését valósítják meg. Az emberiesség elleni bűncselekményeket tartalmazó XIII. fejezet a következő bűncselekmények joganyagát öleli fel:

– népirtás (142. §),

– emberiesség elleni bűncselekmény (143. §),

– apartheid (144. §).

Ezen túlmenően a Btk. 145. §-a tartalmazza az elöljáró vagy hivatali vezető felelősségére vonatkozó szabályokat.

Népirtás

142. § (1) Aki valamely nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport teljes vagy részleges megsemmisítése céljából

a) a csoport tagjait megöli,

b) a csoport tagjainak súlyos testi vagy lelki sérelmet okoz,

c) a csoportot olyan életfeltételek közé kényszeríti, amelyek azt vagy annak egyes tagjait pusztulással fenyegetik,

d) olyan intézkedést tesz, amelynek célja a csoporton belül a születések meggátolása,

e) a csoporthoz tartozó gyermekeket más csoportba elhurcolja,

bűntett miatt tíz évtől húsz évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.

(2) Aki népirtásra irányuló előkészületet követ el, két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

A népirtás – egész népek, népcsoportok kiirtása – egyidős az emberi társadalom kialakulásával, az elnevezés – genocídium – azonban csak a XX. század terméke. A kifejezés a görög „genosz” (törzs, család) és a latin „caedere” (ölni) szavakból származik. A Nürnbergi, illetve a Távol-keleti Nemzetközi Katonai Törvényszék Alapokmánya nem tartalmazta a népirtás tényállását, így az első, a bűncselekmény fogalmát meghatározó jogforrás az 1948. évi ENSZ Egyezmény volt (Genocídium Egyezmény), amelyet az 1955. évi 16. törvényerejű rendelet iktatott be a magyar jogrendbe. A népirtás tilalma tehát eredetileg szerződéses eredetű, de mind a vonatkozó szakirodalom, mind az ad hoc nemzetközi törvényszékek gyakorlata hangsúlyozza, hogy az Egyezmény joganyaga a nemzetközi szokásjog része, és a népirtás tilalmát megfogalmazó szabály jus cogens normának minősül.

1. A bűncselekmény általános jogi tárgya az emberiség legalapvetőbb morális értékei, adott esetben az emberiség békéje és biztonsága, a közvetlen jogi tárgy pedig a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport létéhez fűződő egyetemes érdek.

2. A bűncselekmény passzív alanyai valamely nemzeti, népi, faji vagy vallási csoport egésze, része, illetve egyes tagjai.

Az ad hoc törvényszékek gyakorlatában a nemzeti csoport olyan emberek csoportja, akiket a közös állampolgárságon alapuló jogi kapcsolat köt össze, amelyhez kölcsönös jogok és kötelezettségek járulnak. E definíció kritika tárgyát képezheti, mivel egy adott nemzeti csoport tagjait nem feltétlenül és elsősorban az állampolgárságuk, hanem a nemzeti csoporthoz (illetve a nemzethez) tartozás érzése, a közös nyelv és a közös kultúra, illetve – általában – a közös terület és gazdasági élet köti össze. Az etnikai csoport azonos néprajzi sajátosságokkal – közös nyelv, közös viselkedésbeli és kulturális szokások – jellemezhető nagyobb közösség. A faji csoport terminológia mára ismeretesen meglehetősen problematikussá vált, mivel a tudomány mai állása szerint egyrészt az emberiségen belül elkülönült fajok genetikai értelemben nem léteznek, másrészt a vonatkozó dokumentumok, illetve a nemzeti alkotmányok is hangsúlyozzák a faji megkülönböztetés tilalmát. Ennek ellenére a „faji” jelző a nemzetközi dokumentumokban továbbra is használatos, ennek alapján faji csoport egy adott földrajzi területen élő személyek csoportja, akik öröklött fizikai jellemvonások alapján azonosíthatók, függetlenül a nyelvi, kulturális, nemzeti vagy vallási tényezőktől. Vallási csoport az azonos hitelveket valló személyek csoportja.

A „csoport” fogalma tágan értelmezendő, azoknak a személyeknek összességét értjük alatta, akik nemzeti, etnikai, faji vagy vallási alapon együvé tartoznak, a csoport tagjainak vallják magukat, illetve környezetük annak tartja őket. Nem jelent feltétlenül vérségi köteléket, azt is a csoport tagjainak kell tekinteni, aki a csoport tagjával házasságot köt vagy a csoporttal együtt él. A csoporthoz tartozás megnyilvánulhat tényleges együttélésben, de ugyanakkor nem jelenti azt, hogy a csoport tagjai ugyanazon földrajzi, politikai, társadalmi helyszínen egymás közelségében élnek együtt.

3. A bűncselekmény elkövetési magatartásaival összefüggésben kiemelést érdemel, hogy a népirtás tényállása sajátos, az (1) bekezdés a)–e) pontjaiban felsorolt magatartások nevezhetők ún. alapcselekményeknek, amelyek elkövetése abban az esetben valósít meg népirtást, amennyiben azokat az előbb említett valamely védett csoport teljes vagy részleges megsemmisítésének céljával követik el. A lehetséges elkövetési magatartások az alábbiak:

a)

Emberölés, amelynek fogalmára a Btk. 160. §-ában kifejtettek az irányadók. Említést érdemel, hogy a vonatkozó nemzetközi források normaszövege és a magyar Btk. is a csoport tagjainak megöléséről szól, amely nyelvtani értelmezés szerint legalább két ember halálának szándékos okozását jelenti. Ellentétes gyakorlati, illetve irodalmi álláspontok azonban léteznek, véleményünk szerint egy ember megölése ezt a bűncselekményt nem valósítja meg, kizárólag abban az esetben, ha az elkövetőnek ez a cselekménye kiegészül más elkövető(k) hasonló jellegű cselekményeivel.

b)

Súlyos testi sérelem vagy lelki sérelem okozása. A súlyos testi sérelem megfelel a súlyos testi sértés okozásának, a súlyos lelki sérelem okozása viszont akkor állapítható meg, ha a sértett lelki épségének, egyensúlyának súlyos megrázkódtatását jelentette. Noha nem szükséges, hogy a lelki sérülés állandó és gyógyíthatatlan legyen, a „súlyos” jelzőből következően a mentális képességek ideiglenes vagy kismértékű károsodása még nem tényállásszerű.

c)

Kényszerítés pusztulással fenyegető életfeltételek közé. A kényszerítés olyan fizikai jellegű, a fenyegetést is felölelő ráhatás, amelynek következtében a csoport életfeltételei annyira ellehetetlenülnek, hogy a csoport vagy annak egy részének fizikai fennmaradása is veszélybe kerül. Erre példa lehet a csoport elüldözése lakhelyéről és zord természeti viszonyok közötti letelepedésre kényszerítése, embertelen körülmények között koncentrációs táborba zárása; éheztetés; a megfelelő elhelyezés (szállás), higiénia, ruházat, orvosi ellátás biztosításának hiánya, a sértettek kimerítő munkára kényszerítése stb.

d)

Intézkedések a születések meggátolására. Az ún. biológiai népirtásnak tekintett születések megakadályozása számos módon valósítható meg. Ilyen lehet a kényszersterilizáció, illetve kényszerű születésszabályozás, a nemek elkülönítése, a házasságkötési tilalom stb.

e)

Gyermekek elhurcolása más csoportba. E fordulat immanens tényállási eleme a kényszer, amelynek fogalma tágan értelmezendő: lehet erőszak, fenyegetés, pszichológiai nyomás, hatalommal való visszaélés, avagy egyéb kényszerítő körülmények kihasználása.

4. A bűncselekmény befejezett az a) pont esetében: a csoport tagjainak halálával, a b) pont esetében a súlyos testi sértés vagy súlyos lelki sérelem okozásával, a c) pont esetében a csoport pusztulásának, mint konkrét veszélyhelyzetnek a létrejöttével, a d) pont esetében az intézkedés megtételével, az e) pont esetében a gyermekek elhurcolásával. A népirtás kísérlete bármely elkövetési magatartás esetén megvalósulhat. A törvényhely (2) bekezdése büntetni rendeli a népirtás előkészületét.

5. A bűncselekmény alanya bárki lehet, állampolgárságára tekintet nélkül, sőt, a népirtást elkövetheti az adott védett csoport tagja is.

6. A népirtás legtöbb vitás kérdést felvető tényállási eleme a szubjektív oldal, a speciális „népirtási szándék”, a kérdés pedig úgy merül fel, hogy a bűncselekmény célzatos-e, ily módon csak egyenes szándékkal követhető-e el, avagy elegendő az eshetőleges szándék. A Genocídium Egyezmény, illetve a törvényszékek statútumainak angol nyelvű szövegei a szándék (intent) kifejezést tartalmazzák, továbbá a törvényszékek gyakorlata nem mindig világos, a vonatkozó szakirodalom pedig egyáltalán nem egyértelmű a kérdés megítélésében. A népirtás hatályos Btk.-beli szabályozása egyértelműen és világosan „célról”, azaz célzatról beszél, a tényállás alapján az elkövetési magatartások célzatosak: az elkövető a védett csoport tagjait – például – abból a célból öli meg, hogy a csoportot teljesen vagy részlegesen megsemmisítse. Mindaddig, amíg a Btk. normaszövege a célzatot tartalmazza, álláspontunk szerint a bűncselekmény egyenes szándékot feltételez.

A nyilvánvaló problémát – leegyszerűsítve – az okozza, hogy egyrészt a gyakorlatban nehezen elképzelhető, hogy a népirtás valamennyi elkövetőjének – különösen a parancsot teljesítő katonának vagy a hierarchia legalján elhelyezkedő végrehajtónak – a tudatát ez a célzat jellemezné. A hazai szakirodalomban is olvasható olyan álláspont, amely szerint a népirtási szándék célzatként történő értelmezése ellentétes lenne hazánk nemzetközi kötelezettségeivel és a nemzetközi törvényszékek gyakorlatával, így az alkotmányos értelmezés alapján elegendő az eshetőleges szándék is a bűncselekmény megvalósulásához.

Értelmezendő kérdésként merül fel, hogy mit jelent a védett csoport részleges megsemmisítése. A törvényszékek gyakorlata szerint ilyen esetben a csoport számottevő része ellen irányul a cselekmény. A számottevő rész fogalmának magyarázata során kiindulópont lehet az áldozatok, illetve a célba vett személyek aránya a csoporton belül. Az áldozatok számának döntő jelentőséget tulajdonítani azonban nem lehet, mert elképzelhető, hogy a cselekmények kisebb számú, de a csoporton belül meghatározó tagok ellen, például vezetők, értelmiségiek, nők és gyermekek ellen irányulnak, amelynek hatása végzetes a csoport túlélése szempontjából. A bűncselekmény ilyen esetben is tényállásszerű.

7. Halmazati és elhatárolási kérdések

Mivel a bűncselekmény feltételezi a több sértett sérelmére történő elkövetést, a sértettek száma nem eredményez halmazatot. A speciális célzat hiányában nem népirtás, hanem a tényállásban szereplő élet, testi épség elleni vagy más alapcselekmény állapítandó meg.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.