FELDMÁR ANDRÁS

Ébredések

Jaffa Kiadó

Tartalom

ELŐSZÓ

„VIDÁMAN ZUHANUNK"

ÉBREDÉSEK

TEDD MEG, LÉGY BÁTOR, ÉS MARADJ CSENDBEN!

IMPRESSZUM

ELŐSZÓ

Ez a könyv, amit most a kezedben tartasz, kedves olvasó, rokonságban áll két kedvenc olvasmányommal. Az egyik R. D. Laing utolsó publikált műve, a Bölcsek, balgák, bolondok{1}, a másik Fowles Aristosa{2}. Mindkét szerző figyelmezteti az olvasóit, hogy nem azért írták le gondolataikat, hogy azokkal meggyőzzenek másokat, vagy hogy az olvasók követőkké, utánzókká váljanak, sőt még csak nem is azért, hogy elhiggyenek nekik bármit is. Egyedüli céljuk az volt, hogy inspiráljanak és bátorítsanak bennünket, hogy hozzájuk hasonlóan listázzuk azt, amiben hiszünk, és fejezzük ki azt, amire következtetünk eddigi életünk tapasztalataiból. Az Ébredések tehát az én credóm, ami szintén nem azért született, hogy a nézeteimet, a hitvallásomat a magadévá tedd, elhidd, másold vagy kövesd, hanem azért, hogy bátorítson és megerősítsen, hogy artikuláld, fogalmazd meg, mondd ki a saját credódat.

Amikor a gyerekek megtanulják, hogy mit szabad és mit nem szabad, hogy mit kell és mit nem kell tenniük, ezt a szülőktől, a tanároktól, a rokonságtól tanulják meg, explicit vagy implicit módon. Ez az a közeg, amelyben úszunk anélkül, hogy észrevennénk, hogy tulajdonképpen miben is vagyunk. Ez a helyi, provinciális, homogenizáló hipnózis a moralitás világa. De mindannyiunknak megvan a lehetőségünk arra, hogy felébredjünk, megvizsgáljuk a parancsolatokat, tilalmakat, muszájokat, és kialakítsuk saját individuális, a helyi moralitáson felül álló etikánkat. Más embereket csak arra lehet, arra szabad bátorítanunk, hogy ők is merjenek erre vállalkozni. erről ír Nieztsche a Túl jón és rosszon{3} című művében: ha az én etikámat szeretném rákényszeríteni valakire, az nem lenne etikus.

Kevés olyan téma van, amelyet több érzelmi vihar kerülget, mint a drogok/orvosságok ügye. Mi az elkövetkező oldalakon ezen a tajtékos tengeren vitorlázunk az olvasóval, sok-sok Szkülla és Kharübdisz között. 2011 szeptemberében Kiss Tibivel, a Quimby zenekar vezetőjével beszélgettünk népes hallgatóság előtt. Én remekül éreztem magam, remélem, hogy a könyv lapjain is átsejlik valami abból a játékos szellemből, ami köztünk életre kelt. Ezt a beszélgetést a „Vidáman zuhanunk" című fejezetben találja az olvasó. A második rész, a címadó „Ébredések", az akkor elhangzott előadásomból készült, míg a harmadik rész - amelynek címe egy régi alkimista mondás: „Tedd meg, légy bátor és maradj csendben!" - egy korábbi, angol nyelvű írásom magyar fordítása. Örülök, hogy mindez így egy kötetben most nyomdába kerül.

Hogy könnyen értsük egymást, jobb tisztázni, mit is értünk e könyv lapjain bizonyos szavakon. Mi az, hogy orvosság, mi az, hogy drog, mik az enteogének, és mit tartok én magam kábítószernek? A hivatalos definíciókat természetesen mindenki megnézheti a lexikonokban. Mi, ebben a könyvben azt nevezzük orvosságnak, amit az orvos legálisan felír receptre. Persze ha nem figyelünk az előírt dózisra, az orvosságból akár halálos méreg is lehet. Azokat a tiltott szereket és hatóanyagokat pedig, amelyeket nem vásárolhatunk meg szabadon, legálisan, és az orvosnak sem szabad felírnia, drogoknak nevezzük. Hogy egy szer orvosság-e vagy drog, azt gyakran nem az orvostudomány vagy a neurobiológia dönti el, hanem politika, hatalom és törvény, olykor pedig egy egyszerű szavazás kérdése. Bármelyik orvosságból lehet drog, és bármelyik drogból lehet orvosság, ha van egy olyan erős érdekérvényesítő, aki kellő számú szavazatot tud biztosítani magának. Az enteogének olyan tudatállapot-módosító szerek, amelyek kinyitják a tudatunkban az általában zárva tartott ajtókat. Még az is lehetséges, hogy ezek a szerek mutatták meg az emberiségnek a vallás lehetőségét.{4} Az enteogének nem kábítószerek. pont ellenkezőleg: felébresztenek minket az alvásból. Közéjük tartozik az ayahuasca, az LSD, az MDMA (ecstasy), a pszilocibin tartalmú gombák, az 5-MEO-DMT stb. ha a set és a setting (a mentális állapot és a szociális környezet) biztonságos és megfelelő, akkor az élmények, amelyeket e szerek segítségével el lehet érni, új, eddig ismeretlen dimenziókat nyitnak meg az utazó számára. Nagyon fontos azonban tudni, hogy minden hegycsúcsra több úton is fel lehet jutni. A meditáció (a zazen, a vipasszaná, a Metta), illetve annak nyugati megfelelői, a kontempláció vagy az ima ugyanoda vezetnek, ahová a legsziporkázóbb drogélmények, és sokszor jóval mélyrehatóbb változást idéznek elő a személyiségben. Timothy Leary egykori munkatársa, Richard Alpert (vagy ahogy sokan ismerik: Ram Dass) napokig megállás nélkül szedett LSD-t, hogy abban az „univerzumot befogadó", nyitott tudatállapotban maradhasson, amire rátalált ugyan, de a szer hatásának elmúltával mindig elvesztette a fonalat, és kénytelen volt visszatérni a beszűkült hétköznapiságba. Végül ez a sorozatos csalódás késztette arra, hogy hosszú éveken át egy indiai mester útmutatásával meditáljon, és ennek az eredményeként otthonra leljen a kitágult, tiszta tudat világában. Sokan a drogok útját „spirituális betöréses lopásnak" nyilvánítják, mintha a droggal élő betörne egy olyan szentélybe, amely mások otthonául szolgál. A liberálisabb meditálok és kontemplálok azonban gőg nélkül, szívesen találkoznak a csúcson bárkivel, bárhonnan érkezzék is.

A drogoknak egy másik csoportja altat vagy érzéstelenít: ezek az igazi kábítószerek. Ilyen például a morfium, a heroin, az ópium. Az ébresztő szerek, az enteogének soha nem indukálnak függőséget - a kábítószerek ezzel szemben mindig. Mindez persze csupán egy vázlat, a valóság ennél jóval összetettebb és komplikáltabb. Nehéz például megállapítani, hogy a marihuána vagy a kokain melyik csoportba tartozik. Ha azt nézzük, hogy függőséget okoz-e, akkor az utóbbiba, ha viszont a hatásait nézzük, akkor ide is, meg oda is. Ráadásul az olyan teljesen legális és elfogadott szerek, mint például az alkohol, a nikotin vagy a koffein, bizonyítottan erősebb vagy veszélyesebb kémiai függőséget okozhatnak, mint az illegális marihuána. Fontos tehát, hogy a drogokról hiteles információkkal rendelkezzünk. Ilyen részletes és akkurátus információ - vagyis nem propaganda - található a maps.org, az erowid.org és drogriporter.hu oldalakon.

Nem lehet elégszer hangoztatni, hogy egy szer vegyi összetételénél jóval fontosabb az, hogy milyen környezetben használjuk. Dél-Amerikában vannak dohánysámánok, akik a nikotin hátán vágtatnak az Isten felé. Freud valószínűleg nem írt volna huszonnégy kötetnyi könyvet kokain nélkül, míg a bolíviai férfiak azért rágcsálják a kokalevelet, hogy ne fáradjanak el, amikor nehéz fizikai munkát kell végezniük. Egy szert lehet használni szórakozásra, a pszichoterápia mélyítésére és felgyorsítására vagy az isten megismerésére. No meg arra, hogy elmeneküljünk a fájdalmas, rideg, ellenséges és félelmetes valóság elől. Mindannyian választhatunk: menekülünk-e a szenvedéstől vagy belemegyünk, és megéljük azt. Ez minden individuumnak a saját felelőssége. a korrekt információ azért is nagyon fontos, mert a drogokkal kapcsolatban ugyanazt az attitűdöt kellene kialakítanunk, mint amikor beülünk egy sportautóba vagy repülőgépbe, amikor lovagolunk vagy barlangászunk, vagy amikor épp kiugrunk ejtőernyővel egy helikopterből. Mindig kiszámítjuk a rizikót: annak arányát, hogy mit kapunk és mit veszíthetünk. Mindenben van veszély. Kockázat nélkül nincs rettegés. De jobb félni, mint unatkozni...

{1} Ronald David Laing: Bölcsek, balgák, bolondok, Könyvfakasztó Kiadó, Budapest, 2004.

{2} John Fowles: The Aristos, legutóbbi kiadása: Random House, 2001.

{3} Friedrich Nietzsche: Túl jón és rosszon, Műszaki Könyvkiadó, Budapest, 2000.

{4} R. Gordon Wasson: Soma: Divine Mushroom of Immortality, harcourt, 1972.