Mooji

A VAGYOK ELŐTT

AZ IGAZSÁG KÖZVETLEN

FELISMERÉSE

Eredeti cím: Before I Am, second edition The direct recognition of Truth (Second Edition)

Az eredeti angol nyelvű kiadást kiadta: Mooji Media www.moojimedia.com

Copyright © 2012 Mooji (Anthony Paul Moo-Young)

Copyright © Unio Mystica Kiadó

Fordította és lektorálta: Mooji Media megbízásából:

Kós Judit, Rakk Zsuzsa és David Dienes

Szerkesztette: Szabó Balázs

Korrektúra: Balogh Gabriella

Borító- és könyvterv: Földi Hajnal

Elektronikus verzió: Takács Gábor

Belső tusrajzok: Mooji

Kiadja az Unio Mystica Kiadó © Minden jog fenntartva A könyv - a kiadó írásos jóváhagyása nélkül - sem egészben sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, fénymásolást, a rögzítést vagy az információközlés bármely formáját.

ISBN: 978-963-89847-7-7

„Isten megvilágítja az elmét,

s benne ragyog.

Isten nem megismerhető

az elme eszközeivel.

Csak annyit tehetsz,

hogy befelé fordítod az elmét,

és eggyé olvadsz Istennel.”

Bhagavan Sri Ramana Maharshi

Arunachala Bölcse

Sri Poonja guruja

Sri Harilal Poonja

Drága ’Papaji’

Leborulok Mesterem,

a kegyelem, a bölcsesség

és a szeretet megtestesülésének

lába elé; jelenlétének fénye eloszlat

minden kétséget és illúziót,

így szilárdítva meg az elmét

eredeti állapotában,

a nem-született tudatban.

Mooji

„Ha valóban szeretni akarsz,

szeresd a Legfelsőbb

Önvalót itt és most,

szeresd a végső Igazságot.

Ez a szeretet Szabadság.”

Papaji

A keresők mindig

azt mondják:

„Egy élő mesterre

van szükséged.”

De valójában

A Mester

az egyetlen

Élő!

Előszó

A Vagyok Előtt olyan párbeszédek gyűjteménye, amelyek Mooji – az advaita hagyomány melegszívű mestere –, valamint a béke, igazság és szabadság keresői között hangzottak el. Mooji néha humorosan, néha gyengéden, helyenként élesen, de mindig szerető együttérzéssel válaszol a kérdezőknek, miközben félelmekről, szenvedésről, zűrzavarról, kapcsolatokról, spirituális gyakorlásról beszélgetnek, valamint arról, hogyan éljenek békében. Szavai rendíthetetlenül az önvaló természetének kutatására invitálnak, és arra, hogy erőfeszítés nélkül állapodj meg a lét teljességében és ürességében. Válaszai ösztönöznek, provokálnak, és soha nem vétik el a világos magyarázatot. Az emberek, miután Mooji mélyen megérintette őket, természetesen szerették volna magukkal vinni a szavait, ezért jött létre ez a könyv nagyon rövid időn belül az élő beszélgetések felvételei alapján, a szanga jóvoltából. A könyv mindig is nagy népszerűségnek örvendett, most pedig, négy évvel később ezt az átdolgozott, bővített kiadást kínáljuk az Olvasónak.

 Úgy találtuk, hogy sok eredeti párbeszédnek jót tett a további szerkesztésbeli finomítás. A Mooji szatszangjain történő részvételhez képest egy nyomtatott szöveg egysíkú kifejező-eszközkészlettel bír, hiszen hiányzik belőle az intonáció és a testbeszéd. Ezt figyelembe véve igyekeztünk a tőlünk telhető legjobban megőrizni a mester eredetileg elhangzott szavainak erejét és tisztaságát, a lényeg megváltoztatása és a mester eleven stílusának elveszítése nélkül.

 Néhány fejezet szerkesztése során újra át kellett néznünk a hanganyagok eredeti átiratát. Eközben további anyagok kerültek napvilágra ugyanabból az időszakból. Célunk ezen eddig még kiadatlan párbeszédek hozzáadásával az volt, hogy több tartalom kerüljön a könyvbe, valamint hogy elérhetővé tegyük ezeket a fontos szatszangokat.

A Vagyok Előtt e második kiadása tovább gazdagodott Mooji legújabb párbeszédeivel és spontán beszélgetéseivel is. Helyet kaptak benne friss idézetek, amelyek további mélységet és elmélyülésre való lehetőséget nyújtanak. Ezek, Mooji improvizatív ecsetrajzaival együtt, valódi kinccsé teszik ezt a könyvet.

Ennek a kiadásnak a hatása még inkább hasonlít egy könyörtelen kardéra, amely az elmére mért csapás után nem hagy mást maga után, csak a tökéletesen mezítelen Önvalódat.

A szerkesztők

Utóirat a könyvben szereplő bizonyos fogalmak írásbeli változékonyságáról:

Talán ahhoz vagy szokva, hogy a tapasztalati és fizikai síkon túlra mutató, közvetlenül a végső igazságra utaló fogalmakat nagy kezdőbetűvel látod leírva. Miközben mi is éltünk ezen eszköz előnyeivel, a kisbetűs írásmódot részesítettük előnyben a könyv szerkesztése során. Ezt különösen azon szövegrészek esetében alkalmaztuk, ahol a szöveg elmélkedésre ösztönöz. Úgy éreztük, hogy a nagy kezdőbetűvel írt szavak túl könnyen simulnának ahhoz a tendenciához, hogy az olvasó az elme általi megértést kövesse a Mooji által kért önelemzési folyamat megvalósítása helyett. Éppen ezért csak elvétve használtunk nagy kezdőbetűket. Többnyire csak olyankor látsz nagy kezdőbetűvel írt fogalmakat, amikor Mooji közvetlen kijelentést tesz az időtlen igazságról. E szemléletmód tapasztalható következetlenségei nem okozhatnak semmiféle gondot, hiszen ilyesfajta megkülönböztetésre akkor sincs lehetőség, amikor Mooji beszél, és a szavai mégis ugyanúgy az emberek javára válnak.

Ez a könyv

nem az elmédet

szeretné lenyűgözni.

Ez a könyv

elméd trónfosztását

és Szíved felszabadítását

célozza.

A második tüske

Indiában van egy mondás, mely szerint: „Ha tüske megy a lábadba, használhatsz egy második tüskét, hogy az elsőt eltávolítsd.“

Ez a könyv egy hatékony második tüske. Az a célja, hogy eltávolítsa a megszokás és a kondicionáltság tüskéit, amelyeket a létezés erdejében szedtél össze, és amelyek látszólag akadályozzák vagy fájdalmassá teszik mindazt, ami egyébként örömtánc lehetne. E párbeszédgyűjtemény azzal a céllal jött létre, hogy rámutasson arra a lényegi igazságra, aki és ami vagyunk: a változatlan, eredeti tudatra, amelyben a megnyilvánult világ megjelenik. Mooji szavai azt a lehetőséget kínálják, hogy semlegesíthessük magunkban azokat a koncepciókat, amelyekből személyes önazonosságunk nagy részét származtatjuk. Ha követed a mester útmutatását, és nem tetováltatod magadra egyetlen kijelentését sem, a szavak, melyeket e könyv oldalairól szedegetsz össze, szintén elhagyhatják lényedet, amint dolguk elvégeztetett. Céljuk ugyanis nem az, hogy egy halom szent fogalommá váljanak bennünk, hanem hogy valóban megemésszük azt, amire Mooji mutat velük. Miután ezt megtettük, készen vagyunk, és újra ott találjuk magunkat, ahol mindig is voltunk.

Olvashatod a könyvet akár szisztematikusan, akár össze-vissza, akár spontán módon, ahogy az adott pillanatban éppen kedved tartja. Bármelyik és mindegyik oldal megszólíthat, mert az igazság nem szorul semmilyen módszerre, nem lehet kategorizálni, és nem függ az időrendiségtől sem. Bárhol is nyitod ki ezt a könyvet, bárhol is találkozol ezekkel a szavakkal, e szavak meg fognak találni téged.

Bármelyik pillanat megfelelő pillanat arra, hogy belépj az önfelfedezés tüzébe. Ez a tűz nem téged éget el, csak azt, ami nem te vagy. Amikor megérint a kegyelem – és semmi kétség, hogy még ez a könyv is a benned működő kegyelem által került a kezedbe –, add meg neki magad! Ne próbáld megérteni vagy megfejteni a rejtélyt; inkább légy hajlandó eggyé olvadni vele!

A „te” nélküli önmagaddal ismerkedsz e szavak közvetítése által. Az Önvaló Önmagára ismer az Ön-kutatás tükrében.

A világ megváltoztatása

nem a küldetésed.

Önmagad megváltoztatása

nem a kötelességed.

Ráébredni igaz természetedre

a lehetőséged.

Első találkozásom Moojival

Először 1999. februárjában találkoztam Moojival, a londoni Brixton Piacon. Akkoriban füstölőket árult a piacon, én pedig a Francia Nagykövetségen dolgoztam. Nem sokkal ezután összejöttünk egy teára apró lakásában, és ekkor beszélgettünk először. Végigbeszélgettük az egész éjszakát. Eltűnt az idő! El voltam képedve. Ahogy mélyült a beszélgetés, alig tudtam elhinni, amit hallok és amit magam előtt látok. Olyasvalakire bukkantam, aki olyan volt, mint egy kedves és szerény formában álcázott Szókratész vagy egy hajdani indiai bölcs. A legmélyebb bölcsesség áradt a szavaiból, miközben megfogalmaztam az évek óta belülről égető kérdéseimet, amelyekre végre élő, közvetlen és zavarba ejtő válaszokat kaptam. Ezek nem pusztán intellektuális válaszok voltak, hanem inkább közvetlenül és ellentmondást nem tűrően mutattak olyasvalami felé, ami teljes mértékben meghaladja a megértés határait. Akkor már évek óta olvastam filozófiai és spirituális könyveket, de most szemtől szemben találtam magam annak az igazságnak az élő megtestesülésével, amelyről azidáig csak olvastam. Mooji azonnal világossá tette számomra saját belső természetemet: azt a tudatot, azt az ürességet, amelyen sem javítani, sem csorbítani nem lehet.

Azóta már számos alkalommal szemtanúja lehettem cselekvő bölcsességének, amely csodálatos módon illeszkedik az őt felkereső emberek elméjéhez. Ez a bölcsesség folyamatosan árad az élő, közvetlen tapasztalás szakadatlan forrásából. Szeretetből fakad, és szeretetet áraszt – hatalmas, őszinte és tiszta szeretetet.

Nataraaj (Noé J. Peyre)

Egy pillanat erejéig,

ne rögzíts magadban semmit,

amit mondok.

Ne csináltass tetoválást

egy kijelentésemből se.

Csak légy

jelen, nyitottan

és csendben,

és felismered, érzed

majd a Kegyelem feltáruló

működését,

kívül és belül,

Önmagát szolgáló

harmóniaként

és szeretetként.

Az ön-kutatás

visszavezeti

az elmét

a nullponthoz,

a puszta jelenléthez –

az Én Vagyok-hoz.

Az Én Vagyok

szemlélése

az Abszolútban

zajlik.

Az Önvaló felismerése

Mooji, elmagyaráznád az ön-kutatást? Hogyan kezdjek hozzá?

Indulj ki innen: vagyok, létezem. Ez a legtermészetesebb felismerés és tudás. A létezés érzése spontán módon merül fel benned „én vagyok”-ként. Erre senki nem tanított. Csak légy tudatában ennek az egyszerű intuíciónak anélkül, hogy bármilyen más gondolatot fűznél hozzá. Érezd, milyen egyszerű jelen lenni ebben a pillanatban minden törekvés nélkül! Ne érintsen egyetlen olyan gondolat se, hogy valami különleges dolgot csinálsz! Belül maradj csendes! Ha netán egy gondolathullám felbukkan, ne ess pánikba! Nem kell sem irányítanod, sem elnyomnod őket. Hagyd őket játszani, és ne avatkozz bele! Figyelj semlegesen! Ne legyen benned semmilyen törekvés! Maradj csendben!

Képzeld el, hogy egy peronon állsz a vasútállomáson. Egymás után érkeznek a vonatok, megállnak, nyílnak az ajtók, záródnak az ajtók, és már mennek is tovább. Nem kell felszállnod egyikre sem. Hasonlóképpen figyeld a tudatosság vásznán megjelenő gondolati tevékenységeket anélkül, hogy velük mennél. Ne csatlakozz! Látni fogod, hogy a gondolatok és érzések önmaguktól távoznak anélkül, hogy bárki is kényszerítené őket. Maradj semleges! Tudatként légy a tudattal! Érezd a lélegzet könnyed, akarat és erőfeszítés nélküli áramlását. Figyeld érzékeid működését, a kint és bent érzését. Minden mozgás egyszerűen csak történik magától, tervezés és erőfeszítés nélkül.

Minden gondolat, érzés, mozgás vagy érzet e csendes megfigyelésben merül fel, csak most kevésbé kelt érdeklődést, kisebb a vonzás. Mindenféle megjelenik, de az önvalódat ez nem kavarja fel. Csak nyugodt megfigyelés van. Most még az én-érzet is, a „vagyok“ érzése is a tudaton belül jelenik meg. Ne tégy a szükségesnél nagyobb erőfeszítést! Itt vagy. Az vagy, ami nem is cselekszik és nem is nem-cselekszik, nem is irányítja a cselekvést és nincs is rá hatással a cselekvés. Az, ami erőfeszítés nélkül éber, mégis közömbös: az az igaz önvalód. Nincs sem mögött, sem előtt, sem felett, sem alatt, mivel ez nem csupán egy újabb jelenség. Ez a nem-odahelyezett, nem-született, határtalan abszolút tudat.

Most pedig figyeld meg a megfigyelőt: „Ki vagyok én?“ Vizsgálódj befelé, de maradj csendben, és figyelmed legyen éber! Ne fogadj el semmilyen választ vagy megfejtést; minden válasz csupán egy vélemény, gondolat, vagy egy újabb fogalom lehet. Ne kösd magad semmilyen fogalomhoz! Fordítsd el a figyelmed a tárgyakról és irányítsd a szemlélő alany felé! Mi a látó és hol van? Maradj csendes és semleges! Látásodnak mostanra már intenzívebbnek kell lennie.

Most újra figyeld meg az „én vagyok” érzését. Mi ez az „én”? Honnan ered? Figyelj! Mit találsz?

Nem lehet megtalálni. Nem létezik!

Objektívan nem lehet megtalálni. Az „én” érzete vagy intuíciója azonban továbbra is jelen van. Pontosan az „én” megtalálhatatlansága a jelenségek szintjén az, ami annak nem-objektív létezését bizonyítja.

 Az „Én” vagy „Én vagyok” forma nélküli, egy ürességből, ürességben és ürességként felmerülő intuíció. Fókuszált kutatás híján az „én” testből és kondicionált elméből álló entitásnak tűnik. Ha formaként keressük, rájövünk, hogy az pusztán egy gondolat; az „Én” formája gondolat. Mivel forma nélküli, az ürességből merül fel a szubjektív jelenlét intuitív érzékeléseként.

Most, miután kiderült, hogy az „Én” forma nélküli jelenlét, mi az, ami ezt felismeri? Van annak formája?

Így végezd az ön-kutatást!

Köszönöm, Mooji.

Nagyon szívesen.

Mooji, képtelen vagyok a kutatásra összpontosítani. Nagyon könnyen elveszítem a fókuszt.

Igen, inkább felgyalogolnál a holdra, mint hogy magadban kutakodj!

Az a problémám...

Nem a problémád a probléma. Annyira imádjuk a problémáinkat, hogy létezni sem tudunk nélkülük. Ők a mi törvénytelen gyerekeink. Folyton figyelmet követelnek, és mi készségesen meg is adjuk nekik. Talán unatkozunk nélkülük. Ki vagy te a problémáid nélkül?

Az egész hűhó az elme kreálmánya. Te nem az elméd, és nem is annak tevékenysége vagy.

Hogyan állítsam le az elmét?

Ne állítsd le, csak hagyd lenni! Hagyd figyelmen kívül, és maradj Önvalóként!

De nem engedi.

Íme egy történet:

Egy férfi vezetni tanul, és már a főúti forgalomban gyakorol. Egyik reggel oktatójával együtt az autópályán haladnak, amikor elered az eső.

Az oktató azt tanácsolja a férfinak, hogy kapcsolja be az ablaktörlőt, de amint az mozgásba lendül, a vezető figyelme követni kezdi, és az autó jobbra-balra kanyarog az úton. A többi autós dudálni kezd, gondolván, hogy emberünk be van rúgva.

– Kikapcsolhatom az ablaktörlőt? – kérdi a férfi. – Elvonja a figyelmemet!

– Csak az utat figyeld, és akkor nem fogja elvonni a figyelmedet! – tanácsolja az oktató.

– Talán jobb volna legalább átmenni a lassú sávba – kérleli a sofőr.

– Nem – mondja keményen az oktató –, csak figyeld az utat!

– Nem megy! – mondja a férfi idegesen. – A tekintetem önkéntelenül követi a mozgást. Nem lehetne mégis kikapcsolni?

– Nem. Meg kell tanulnod vezetni úgy is, hogy be van kapcsolva – válaszolja az oktató. – Csak az útra figyelj!

– Ez nagyon veszélyes! Nem tudom egyenesben tartani az autót! – kiált fel a férfi.

– Nem. Továbbra is csak az útra figyelj, és ne foglalkozz az ablaktörlővel!

– De ez veszélyes! Karambolozni fogunk! – kiáltozik a férfi.

A többi autós már szitkozódva kiabál:

– Le az útról, részeg barom!

Az eső egyre jobban zuhog, ezért az oktató teljes sebességre kapcsolja az ablaktörlőt.

– Csak az útra összpontosíts, és lazíts!

Bár a férfi nagyon ideges, bízik az oktató nyugodt hangjában. Az autó szép lassan egyenesbe kerül, amint sikerül végre valahogy az úton tartania a figyelmét annak ellenére, hogy az ablaktörlő teljes sebességgel suhog ide-oda. A férfi megnyugszik. Már nem vonja el a figyelmét a mozgó ablaktörlő.

Ugyanez a helyzet veled is. A figyelj az útra most azt jelenti, maradj semleges megfigyelő ahelyett, hogy a gondolataidra, a téged körülvevő körülményekre vagy a látszólagos problémákra összpontosítanál. Maradj megfigyelő! Ne kövesd az elme hullámzását! Tartsd a figyelmedet a tudatban!

Milyen szép példa!

A vezető nem egy technika alkalmazásával, nem mantraéneklés, jóga vagy meditáció segítségével tanult meg fókuszálni.

Egyszerűen bízott tanítója tanácsában, követte azt, és az összpontosítás csak megtörtént. Kezdetben szükség van bizalomra, erőfeszítésre és kegyelemre is ahhoz, hogy a figyelem az Önvalóba olvadva maradhasson.

És most te is tedd ugyanezt!