 ~ VILÁGHÍRES ZENESZERZŐK ~

Claude

Debussy

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

BEVEZETŐ

A szín hangja

KRONOLÓGIA

Debussy életének és korának főbb eseményei

DEBUSSY ÉLETE

Saint-Germain-en-Laye-ből Párizsba

Úton Verlaine világa felé

Párizsból Moszkvába

Felháborító szabadság

Élet Wagner után

A dicsőség küszöbén

Egy francia zeneszerző

DEBUSSY MŰVÉSZETE

Út az új zene felé

Zenei impresszionizmus

Kamara- és vokális zene

NÉHÁNY SZÓBAN A LEGISMERTEBB MŰVEKRŐL

Két Arabeszk

Suite Bergamasque

Rêverie

Images (Képek)

Prelűdök, 1. kötet

Children’s Corner

L’ isle joyeuse

IMPRESSZUM

BEVEZETŐ

Minden évszázadban, minden egyes művészeti ágban felbukkan valaki, aki azzal emelkedik ki kortársai közül, hogy – elsősorban technikai – újításai hatással vannak a sajátján kívül más művészeti ágakra is, ezáltal egy új tendencia megalkotójává válik. E különleges alkotóművészek közé tartozik Debussy is, aki zenéjében életre keltve megannyi futó pillanatot, hangulatot, fényt és árnyékot, illatot és érzelmet, a zenei impresszionizmus előhírnöke, sőt egyik legjelentősebb képviselője lett. Az impresszionista festészet alapelvei – a szabadban alkotás a műtermi munkával szemben, a színek fontossága a vonalakéval szemben stb. – úgy illenek az ifjú Debussy 1880-as években komponált szerzeményeihez, mintha csak ő találta volna ki őket. Ahogy azt maga a zeneszerző mondta: „a zenészek arra lettek kiválasztva, hogy a nappal és az éjszaka, a föld és az ég minden mágiáját felfogják. Csak ők képesek arra, hogy átéljék azok atmoszféráját, állandó lüktetését.”

Ezzel egy időben, Franciaországban egyre ismertebbé és népszerűbbé váltak a szimbolista költők, és műveik hatással voltak Debussy művészetére. Ezen alkotók, például Stéphane Mallarmé vagy Paul Verlaine, úgy érezték, hogy a szabad vers és a lírai próza jobban kifejezik a lélek viszontagságait, mint a rím és a klasszikus ritmika. Mindkét költő Debussy barátai közé tartozott, és talán az ő hatásuk következménye, hogy inkább szimbolista mint impresszionista zeneszerzőnek érezte magát, pedig mindkét irányzat – az akkor uralkodó stílus, a naturalizmus ellenpontjaként – az irracionálisból, a hangulatból és a fantasztikumból indul ki.

A szín hangja

A fiatal Debussyt korának francia zenéje, és olyan szerzők ihlették, mint Chopin, Wagner és Liszt, azonban gyorsan eltávolodott a romantika művészi ideológiájától, és új kifejezési formákat keresett. Impresszionista festőkből és költőkből álló baráti körén kívül ihlető motívumokat fedezett fel az orosz zeneszerző, Mogyeszt Muszorgszkij műveiben és az 1889-ben a párizsi világkiállításra Ázsiából érkezett, fém ütőhangszerekből álló zenekarok atipikus hangzásában is. Azonban az impresszionista zenészek műveit jellemző egzotikum nemcsak külső forrásokból táplálkozott, az antik skálák (modális hangsorok) – mint a görög módozatok – és a francia barokk zene tanulmányozása is hatással volt művészetükre. Az útkeresés eredménye egy olyan zenei eszmény kialakítása lett, amelyet – akárcsak az impresszionista festészetet – a fény-árnyék játékához hasonló ellenpontozás, fátyolos hangszínek, finom, de sötét hangok jellemeznek, s mindez nagyon különbözik a romantikus alkotások zenekari „ékesszólásától”.

E téren Debussy művei közül kiemelkedik A tenger címet viselő három zenekari vázlat. A ciklus harmadik tétele, A szél és a tenger párbeszéde például szuggesztív kifejezőerővel kelti életre, önti hangjegyekbe a víz hatalmas erejű, ellenállhatatlan mozgását. A Mallarmé-vers ihlette Egy faun délutánja prelude-jében pedig jól megfigyelhetők azok az újszerű zenei elemek, amelyek félreérthetetlenül jelenítik meg a faun vágyait – mintha e mű hangzása nyitna utat az egész XX. századi zenéhez.

Másfelől Debussyt kifinomult ízléssel és arisztokratikus viselkedéssel áldotta meg a sors, és több stílusváltás után végül a Camille Saint-Saëns által meghirdetett zenei nacionalizmus mellé állt – igaz ugyan, hogy számtalan alkalommal mutatott szemrebbenés nélkül fricskát a mester „zenei patriotizmusának”, és természetesen magának a mesternek is. Amikor arról faggatták, hogy mit jelent a „gall szellem” a zenében, könnyedén így válaszolt: „Világosság, elegancia, egyszerű és természetes kifejezés. A zenének mindenekelőtt az öröm forrásának kell lennie.”