 ~ VILÁGHÍRES FESTŐK ~

Hieronymus

BOSCH

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

Hieronymus Bosch a harmadik évezred tükrében

A festő életrajza

Impresszum

Hieronymus Bosch a 15. százdban született nagy flamand festő életművének értelmezése és értékelése körül évszázadokon át folytak a viták, s tartanak még ma is. Számos oltárképének, nagyszabású tritichonjának titokzatos világa, félelmet keltő alakjai, senkiéhez sem hasonlítható ábrázolásmódja a csodálat mellett elutasítást és sok félreértést is kiváltott. A huszadik században Bosch művészete az érdeklődés homlokterébe került. Wilhelm Fraenger német művészettörténész 1947-ben megjelent terjedelmes, gazdagon illusztrált nagy feltűnést keltő monográfiája (magyarul: Hieronymus Bosch, Corvina, 1982) azt állítja, hogy Bosch jelentősebb oltárképeit eretnek vallási szekták számára készítette. A mi könyvünk vitába száll Fraenger nézeteivel, meggyőző érveléssel igyekszik azokat megcáfolni, s az adott kor és a festmények magyarázatának segítségével közelhozni az olvasókhoz Bosch képzeletgazdag vallásos művészetét.

Hieronymus Bosch a harmadik évezred tükrében

A legtöbb művészettörténész, aki Fraenger könyve megjelenése óta Boschsal foglalkozik, szembehelyezkedik Fraenger állításaival, de mégis akadnak, akik szintén úgy tartják, Bosch egy, a reformáció ideológiáját megelőző vallási (adamita) szekta nagymesterének titkait tolmácsolja a Prado Múzeumban függő talán leghíresebb és legismertebb monumentális festményén, A gyönyörök kertjén, s ezt teszi több kisebb festményén is.

Az elmúlt öt évszázadban, amikor Bosch egyáltalán szóba került, értelmezői a faiseur de diables – „ördögteremtő” – (Gossart) jelzővel illették, amivel nem erősítették meg hírnevét; a modern kor kezdetéig nem is tartották igazi művésznek.

Főleg a féktelen tombolást bemutató pokolbéli jelenetei tehetők felelőssé ezért a „hírnévért”. Képein e szörnyűségek végtelenül aprólékosan kidolgozott, naturalista részletezéssel ábrázolt lidércei és jelenetei szinte kézzel foghatóan valóságosak, mintha megidézte volna e lényeket.

A középkor teoretikusainak felfogása szerint az, aki ilyen nyíltsággal képes feltárni és képi formában ábrázolni az ember legbensőbb félelmeit, az mágus, őrült, vagy esetleg magával az ördöggel cimborál. A későbbi szerzők vagy osztották ezt a véleményt, vagy pedig a reneszánsz és a reformáció racionális hatását követően, Boscht egy kézlegyintéssel elintézték, s a középkori gondolkodás legmaradibb képviselőjeként tartották számon.

Amikor nagy néha eszébe jutott valakinek, nem mint művészt emlegette, hanem olyan csodabogárként, akivel nem is érdemes hosszan foglalkozni. Legalább két évszázad telt el, mire újra az érdeklődés középpontjába került a 19. század végén.

Bosch, a művész sokkal gyakrabban kerül az érdeklődés előterébe a 20. században, mint azelőtt bármikor, és ez a tartós figyelem tovább ébren marad iránta a 21. században is. Már az itáliai érett reneszánsz történészei és művészeti írói is felfigyeltek a festő meghökkentő furcsaságára, mivel képi ábrázolásmódja nagyban eltért a Dél-Európában meg szokott formáktól.

A firenzei történész, Guicciardini, a Németalföld országainak bemutatása című, 1567-ben készült munkájában így ír Boschról: „Jerome Bosch de Boisleduc fantasztikus, bizarr dolgok nemes, csodálatra méltó kieszelője”. 1568-ban Vasari, az itáliai művészek életrajzírója (Giorgio Vasari: A legkiválóbb festők, szobrászok és építészek élete) pedig Bosch alkotásait „fantasztikus és szertelen” újításokként jellemezte.

Lomazzo, az 1584-ben megjelent Értekezés a festészet, szobrászat és építészet művészetéről kötet neves szerzőjének megállapítása szerint: „a flamand Girolamo Bosch, aki furcsa szerzeteket és félelmetes, rémálomszerű jeleneteket ábrázol, különleges és igazán remek alkotó”.

Északon ugyanebben az időben hasonlóan vélekedtek a festő munkáiról, de szinte kizárólag lidércfiguráira és félelmetes pokoli helyszíneire hivatkoztak bizonyítékként. A németalföldi történész, Marc van Vaernewijck 1567-ben „a gonosz szellemek kitalálójának” nevezte Boscht, „hiszen a démonok ábrázolásának művészetében egyedülálló”.

Karel van Mander csupán egyetlen tömör megállapítással méltatta Bosch teljes munkásságát: „...hátborzongató képek kísértetekről és a pokol ocsmány férgeiről”. Számos hasonló hangvételű észrevétel jelent meg a spanyol nyelvű szakirodalomban, miután Bosch festményei a 16. század közepén nagy számban forogtak közkézen Spanyolországban.