Simon-Székely Attila

Rövid magatartástudomány orvosoknak

Kossuth Kiadó

Szaklektor:

Dr. Molnár Péter

orvos-pszichológus,

tanszékvezető egyetemi tanár, intézetigazgató

Magatartástudományi Intézet,

Orvos- és Egészségtudományi Centrum,
Debreceni Egyetem

Tartalom

Bevezető gondolatok

Előszó

Alapfogalmak

Magyar előfutárok

Történet

Viselkedés-evolúció

Etológiai alapfogalmak

Korai egyedfejlődés

Általános pszichikai ontogenézis

Viselkedés-analízis – kognitív alapok

Viselkedés-kommunikáció

Magatartás-biopszichológia

Magatartás-neuroanatómia

Magatartás-élettan

Magatartáspatológia

Magatartásorvoslás

Viselkedésgenetika

Humán ökológia

Egészségpszichológia

Orvosi antropológia

Bioetika

Kutatás

Impresszum

Bevezető gondolatok

Napjainkban a magatartástudományról, mint önálló diszciplínáról, több részletes, nagyméretű tanulmány jelent és jelenik meg, Magyarországon és külföldön egyaránt. Az ilyen jellegű, részletes tanulmányköteteket inkább kézikönyvként szokták használni az érdeklődő olvasók.

Jelen könyvben néhány kiváló magyarországi és külföldi szerző munkáját vettem alapul a fejezetek kialakításánál, és mintegy „távirati stílusban” vázoltam a magatartástudomány és főbb alkatóágazatainak sarkalatos pontjait. A tömörség, a logikus szerkezet, és a kiemelések azt eredményezik, hogy az olvasó egy pillantással („at a glance” módszerrel) már benne is találja magát e tudomány „mély vizében”.

Mindebből az is következik, hogy e kötet olyan orvostanhallgatóknak, orvosoknak, pszichológusoknak, szocio-lógusoknak, szociálpedagógusoknak, antropológusoknak és egyéb szakmák művelőinek szól, akik a magatartás tudományába mélyebben szeretnének behatolni, ezt a diszciplínát választják kutatási céljuknak. Ezáltal a könyv minden egyes mondata továbbgondolásra ösztönöz, mintegy kihívást jelent a folytatásra, a további kéresgélésre, hozzáolvasásra, átgondolásra.

Sok évi oktatói tevékenységem és pszichopedagógiai kutatásaim során rájöttem arra, hogy a hallgatók és a már diplomát szerzett szakemberek – legyen szó bármilyen szakról –, sőt még a laikusok is, a tartalmas, „velős”, lényegretörő, rövid és könnyen átlátható írásokat, szakkönyveket kedvelik. Így született meg ez a könyv, melynek tanulmányozásához kíván megfelelően motivált olvasást és kreatív gondolatokat,

a szerző

Előszó

Orvosok és más segítő foglalkozású szakemberek, így egészségpszichológusok, klinikai szakpszichológusok, egészségügyi szociális munkások szakmai, hivatásrendi bölcsességének harmadik arcaként szeretem illetni a magatartástudományokat. A képzési hálókban és örvendetesen már a szervezeti struktúrában is önálló tanszékként szerepel ez a „transzdiszciplína”, a bolognai rendszerben a nagyon limitált számú szigorlatok egyikeként is helyet kap. A transzdiszciplína egyébként magyarul nem jelent se többet, se kevesebbet, mint számos tudományterület eredményeinek, üzeneteinek szivárványszerűen, szervesen összefonódott üzenetét közvetítő oktatási-képzési programot, jellegzetes elméleti tudás és gyakorlatrendszer szerves egységét.

Székely Attila kollégánk nehéz területről tudósit tehát. Nagyszerű eredménnyel. A kötet lapjait a legkülönbözőbb szakok hallgatói és képviselői forgathatják szakemberré válásukat, szakmai életpályájuk kiteljesedését segítendő. Ne feledjük, a hivatásszemélyiség (Bagdy Emőke nagyszerű találata) alakulása a teljes életpálya történése, s szélesebben igaz, mint a másik bon mot, mi szerint a frissen végzett orvos igazából nem is az, csupán egy nagyszerű, hivatását szerető, ellátottai által becsült orvos reménye. Az örvendetesen növekvő számú magatartástudományi kötetek, elsősorban a Medicina által 2001-ben kiadott, Buda Béla, Kopp Mária és Nagy Emese szerkesztette ragyogó kézikönyv, éppen komplexitása miatt, kifejezetten igényel is ilyen segítő köteteket.

A szerző pszichopedagógiai tapasztalata nagyszerűen érvényesül a kötet lapjain. A hazai oktatási – itt elsősorban a közoktatásra kell gondolnom – professziók működésmódja következtében sajnálatosan terjedő, szerteágazó gyökerű, fájdalmasan érzett következményű kreativitás-félsz is oldódhat az olvasóban a kötet lapozása, tanulmányozása közben.

Magam mindig is szerettem (legalább) két könyvből tanulni, hallgatóként szakmámat gyakorlóként, tanárként egyaránt. Igyekeztem – s máig igyekszem – bármiről is gondolkodom, legalább két forrást kezem ügyében tartani. Érdekes módon, ennek ízére váratlan tantárgy, az anatómia tanulmányozása közben jöttem rá. Ez majd ötven éve történt, máig éles emlék. Nagy ügyesség kellett hozzá, de megszereztem Lenhossék Mihály akkor már jó harminc éves köteteit és a legendás és nagyszerű Kiss Ferenc–Szentágothai János atlaszt (a több, mint 100 kiadás, számos nyelven, meglehetősen jó minőségi tanúsítvány) és tankönyvüket ennek hátterében tanultam a szigorlatra. Érdemes megpróbálni. Jelen kötet nagyszerűen alkalmas erre, ha valakit jó sorsa éppen a magatartástudományok bármely ágának, vagy egészének tanulmányozására kényszerít/ösztönöz.

Az írás, féloldalas tevékenység. Az Olvasó munkája teszi teljessé. Remélem és hiszem is, hogy Székely Attila kötete nagyszerű alkotássá válik az Önök aktív közreműködésével. Óriási területet fog át, következésképpen számos „ahá élmény” és nyomukban kreatív, teremtő asszociációk forrásává válhat. A külső hatások a belső feltételeken keresztül érvényesülnek, így aztán ne érjen váratlanul senkit, hogy kinek-kinek számára más és más lehet ez a hozadék.

A magatartástudományok fontos területei sorjáznak a kötet lapjain, madártávlati képet adnak, segítik az eligazodást és a választást is. Sosem érzi az ember azt, ami sok jó szándékú kötet olvasói élménye, „mintha cápát gyömöszölne a szerző szardíniás dobozba” – köszönettel Günther Grassnak a hasonlatért. Kívánom, hogy mondatai valóságos hívószavakként szerepeljenek, valóban kreatív asszociációk forrásaként.

„Kérdezőé a válasz érdeme”: Székely Attila jelen kötete őszinte meggyőződésem szerint segít majd kérdéseik megfogalmazásában is.

Debrecen, 2008. július

Prof. Dr. Molnár Péter

egyetemi tanár

Alapfogalmak

Az emberi viselkedés kifejlődése

Az ember viselkedésformáinak kialakulásához kb. három-négy millió évre volt szükség.

Először a felegyenesedett járás, az állandó táborhely használata és az eszközkészítés, majd a tűz feletti uralom, halotthoz fűződő kapcsolat felismerése, valamint a világ művészi ábrázolása alakult ki. Az eszközök készítésével eltöltött hosszú idő alatt, sajátosan emberi viselkedésformák alakultak ki.

Az elmúlt félmillió évben az ember tevékenysége olyannyira összetetté vált, hogy ősünk képes volt arra, hogy tüzet gyújtson és azt megőrizze. Az emlékezőképesség az elmúlt százezer évben érte el azt a fokot, hogy az ember, például egy halottban már ne csak egy testet, hanem egykori embertársát lássa. Megnőtt az információ megőrzésének és újrafelhasználásának a képessége. Kialakult az ember egyedülálló tulajdonsága: „tudatában van annak, hogy tulajdonképpen ki is ő”. Agyának befogadóképessége, csak az elmúlt ötvenezer évben növekedett meg annyira, hogy képessé vált emberi gondolkodásra, gondolatok megőrzésére képek formájában.

Az ember képessé vált arra, hogy visszaidézze a múltbeli történéseket és a tárgyak alakját, hogy a megfigyelés után tükörképszerűen megismételje azokat. Logikai felismerései segítették az embert a természetben előforduló ritmusok és hangok rendszerezésére. Már volt valamilyen elképzelése a szakaszosságról, fel tudta osztani az időt, megkülönböztetni a változásokat, mint például a holdciklus változásait. Előrelátása már nem függött az emlékezőképességtől, helyette birtokába jutott a megértésnek és ezáltal lehetővé vált egy racionálisabb élet a kiszámíthatatlan világban. Minden embernek sajátos lelki tulajdonságai alakultak ki, amelyek megkülönböztették embertársaitól: ez lett az egyéni léte, a személyisége. A gondolkodása segítségével, az ember képes meghaladni az érzékszervek nyújtotta információkat, megkeresi a jelenségek lényegét, előrelátja azok bekövetkezését és lefolyását. Így közvetve olyat is megtudhat, ami érzékszervei közvetlen megismerése számára hozzáférhetetlen.

Meghatározás

Behavioral sciences – ’50-es évek AEÁ – paradigmaváltás – integratív elméletalkotás igénye

az emberi magatartás törvényszerűségeinek interdiszciplináris elemzése

Az emberi magatartás törvényszerűségeit és fejlesztésének lehetőségeit vizsgálja rendszerszemléletű, interdiszciplináris megközelítésben, tehát az ember és környezete közötti kölcsönhatások folyamatában

Váltakozva használható: behavioural science és behavioural sciences

Nem azonos az etológiával és a behaviorizmussal

Terminológia

Angol nyelvben – behaviour

Amerikai angolban – behavior

Német – sVerhalten

Francia – conduite, comportement

Román – comportament, conduită

Kétféle magyar fordítás: viselkedés és magatartás

Tárgy

Az ember tevékenységének – érzelmi, értelmi, akarati tevékenység, értékek és normák, attitűdök és vélemények, kreativitás – a magatartási minták kialakulásának, egészséges fejlődésének és zavarainak megismerése az egyén szintjén, a társas kapcsolatokban, kulturális, szociális, gazdasági és ökológiai kölcsönhatásaiban.

Kialakulás

EÁ-ban a II. Világháború után magatartástudományi kutatócsoportok – a technika fejlődése miatt az emberi magatartás súlyos veszélyeztető tényező

1946 Harvard Egyetem – Department of Social Relations – az emberi kapcsolatok törvényszerűségeinek vizsgálata

1950 – University of Chicago – magatartástudományi munkacsoport

1953 Ford Foundation Behavioral Sciences Division

1964 – Rockefeller Institute – Behavioral Sciences Department

Sok amerikai egyetemen master és doktori fokozat nyerhető belőle

Új szemléletmód a tudományban – eszköze és tárgya az emberi magatartás

Információrobbanás – régi tanulási módszerek alkalmatlanok

Problem based learning – problémamegoldó, tájékozódó képességek fejlesztése

McMaster University, Kanada és Maastricht-i Egyetem, Európa – új oktatási és tanulási módszerek – kidolgozói behavioural scientist – magatatáskutató

Orvosi jelentőség

Leggyakoribb halálozási okok: magatartási tényezők döntő szerepe

1900 – 1. tüdőgyulladás és influenza 2. TBC 3. fertőző betegségek

1990 – 1. szív- és érrendszeri betegségek 2. daganatos betegségek 3. balesetek

A régebbi tünetközpontú, betegségközpontú orvoslás helyett – személyközpontú, egészségközpontú, egészségmegőrzési, egészségtudományi orvoslás

A nem adaptív megküzdési módok miatt kialakuló érzelmi funkciózavarok – szorongás, depresszió, pánik, reménytelenség – jelentős kockázati tényezők egyéb szomatikus betegségek kialakulásában

Az alkotóképesség, munkaképesség jelentős csökkenését a mai társadalomban elsősorban nem a fizikai károsodások, fertőző betegségek okozzák, hanem a pszichés konfliktuskezelő készségek ideiglenes vagy hosszabb kudarca miatt kialakuló szorongásos, depressziós állapotok, és ezek hosszú távú klinikai következményei

Az egészségügyi és más prevenciós programoktól csak akkor várható megfelelő eredmény, ha teljes mértékben támaszkodnak a: magatartásorvoslás, egészséglélektan, személyiséglélektan, pszichoszomatika, pszichofiziológia eredményeire

Irodalom

Kopp M.: „A magatartástudomány alapkérdései” alapján. In: Buda B., Kopp M., Nagy E.: Magatartástudományok. Budapest: Medicina, 2001. 15–21.