NAGY CIVILIZÁCIÓK

MEZOPOTÁMIA

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

A TIGRIS ÉS AZ EUFRÁTESZ KÖZÉN

A Termékeny Félhold

TÖRTÉNELEM ÉS TÁRSADALMI BERENDEZKEDÉS

A várostól a birodalomig

Çatal Hüyük

Első lépések

A sumer városok

Az akkádok

Amurrúk, hurrik és hettiták

Az asszírok

TÁRSADALOM ÉS MINDENNAPI ÉLET

A korong és a kerék közt

A királyok és a vadászat

Ur jelvénye

Az asszír hadigépezet

Nimrúd városa

Az asszír művészet

Babilon ragyogása

MÍTOSZOK ÉS HIEDELMEK

Örömtüzek és piramisok

Mezopotámiai istenek

Világkép

Sumer szobrok

A zikkuratu modellje

Ur királysírjai

Az Istár-kapu

KULTURÁLIS ÖRÖKSÉG

A monoteizmus bölcsője

Az írás kialakulása

Hammurápi „törvénykönyve”

Pecséthengerek

Régészet

Az örök Babilon

Mezopotámia a múzeumokban

KRONOLÓGIA

KISLEXIKON

IMPRESSZUM

A TIGRIS ÉS AZ EUFRÁTESZ KÖZÉN

Az utolsó jégkorszak végétől egészen a görög civilizáció fénykoráig a Közel- és a Közép-Keleten alakultak ki a legfejlettebb társadalmak. Ezen a területen, amelyet a Tigris és az Eufrátesz vizével elöntött gazdag termőföldek alkottak, a helyi törzsek felhagytak a gyűjtögetéssel és a vadászattal, hogy helyette földet műveljenek; elhagyták a sátrakat és a barlangokat, hogy házakat építsenek. Ennek a letelepedési folyamatnak köszönhetően jöttek létre az első városok. Az istenek – akárcsak az emberek – szintén elhagyták az erdőket, hogy templomokba költözzenek: így született meg a papi hivatás, az első szellemi foglalkozás és ezzel együtt maga az írás. A termelőképesség fejlődésével megmutatkoztak az ember és ember közti különbségek is, ami megteremtette a társadalmi osztályokat, különféle hatalmi felépítményeket és új kormányzati formákat hozott létre, így alakítva ki a városállamokat, a királyságokat és a birodalmakat. E politikai egységek terjeszkedésük során kapcsolatba kerültek a termékeny mezopotámiai síkságokon élő más népekkel. Megszokottá váltak közöttük a háborúk csakúgy, mint a kereskedelem és a kulturális vívmányok átadása és átvétele.

Ez az időszak, amelyet e folyamat kezdetétől számítunk, s amelynek vége nagyjából Nagy Sándor hadjárataival, illetve a Makedón Birodalom felemelkedésével esett egybe, közel tízezer évet ölelt fel. Bár a „mezopotámiai civilizáció” elnevezés mindent magában foglal, ami ebben az időszakban a Tigris és az Eufrátesz közén történt, nem szabad elfelejtenünk, hogy e kulturális felemelkedésben a terület minden népcsoportja részt vett, és minden ott élő nép teljes joggal része lehetne egy alapos tanulmánynak. Végtelen a sora azoknak az etnikumoknak, népeknek, városoknak és királyságoknak, amelyek fontos szerepet játszottak Mezopotámiában, s így az egyetemes formálásában és kialakításában. Számarra, Ubaid, Uruk, Elám, káldeus, asszír – városok és népek, amelyek nevei összefonódnak a technikai újításokkal, a tudomány, a művészet, az irodalom és a vallás fejlődésével, kezdve a kutya és a ló háziasításától, a kerék, az égetett tégla és a kerámia feltalálásán át, egészen az agyagtáblák készítéséig, amelyekre ékírással{1} írtak, illetve a zikkuratuk{2}, paloták és falak építéséig. A mezopotámiai civilizáció óriási lépész az emberiség fejlődésében. Nem véletlen, hogy Mezopotámia a monoteizmus bölcsője, mert minden más vallási vagy teológiai elmélet előtt alkotta meg az egy Isten koncepcióját, mint az első egységes víziót az univerzumról, a világról és az emberiségről.

A Termékeny Félhold

A Tigris és az Eufrátesz közén fekvő Mezopotámia olyan találmányok bölcsője volt, mint a kerék, a fémmegmunkálás és az írás; illetve olyan mítoszoké, mint az Őskáosz, a Teremtés vagy az egyetemes Özönvíz{3}. Később szintén itt, a Folyóközben jelent meg először az egyik egyetemes világnézetté fejlődő egyistenhit is. Az Ázsia középső és keleti területeit a Földközi-tenger keleti medencéjével összekötő Folyóköz, központi fekvéséből fakadóan, mindig is a hódítóháborúk fontos célpontja volt, ugyanakkor vezető kulturális és kereskedelmi szerepe volt a térségben. Az egyetemes kultúra rengeteget köszönhet Mezopotámiának.

AZ ELSŐ AGYAGEDÉNY

A cardium-kerámia az edényeket ékesítő fogazott peremlenyomatokról és a tekervényes tengeri kagylódíszítésekről kapta a nevét. Eredetét nehéz megállapítani, de a legrégibb ilyen edények Mezopotámia déli részéről és Kis-Ázsiából származnak, a Kr. e. VII. évezredből.

A ZIKKURATU

A zikkurratu (toronytemplom) modellje magába sűríti a mezopotámiai társadalmi szerkezet minden jellemzőjét. A városállamok kialakulása együtt járt a társadalom irányítását kézben tartó uralkodó osztályok megjelenésével és a hatalom megszervezésével. Az égbe törő zikkurratu és a csúcsához vezető fárasztó lépcsősor a király – az istenek legfontosabb kapcsolattartója, az első számú vallási intézmény – metaforája.

TÖRTÉNELEM ÉS TÁRSADALMI BERENDEZKEDÉS

A várostól a birodalomig

A Toros (Taurus)-hegység láncainál és a Földközi-tenger keleti partjainál a Kr. e. XII. és X. évezred között egyes vadászó-gyűjtögető törzsek letelepedtek és földművelésbe kezdtek. Ezek a változások Kr. e. 10 000 és 8300 között a mai Szíria, Libanon és Izrael területén voltak a leginkább mélyrehatók. Kr. e. 9300 és 4400 között ezek a területek már átléptek a neolitikumba (csiszolt kőkorszak). A neolitkori vívmányok ugyanakkor már Anatóliában, a Zagrosz-hegységben és annak határvidékein, azaz a két nagy folyó, a Tigris és az Eufrátesz közében is megjelentek.

Mezopotámia északi részén Kr. e. 6000 és 5000 között terjedt el a földművelés és az állattenyésztés – ami egyúttal a csiszolt kőkorszak kezdetét is jelentette. Ebben az időszakban az árutermelésnek azok az új technikái, amelyek a belső területeken fejlődtek ki, külső Mezopotámiában is elterjedtek, így támogatva a mezőgazdaság fejlődését. A Haszúna–Számarra-kultúra (Kr. e. 5800–4500) és a Tel-Halaf (Kr. e. 4500–4000) ekkoriban élte virágkorát.

{1}. Az írás mezopotámiai formája, amelyet az agyagtáblákon használtak. Egy hegyes szerszámmal ék alakú nyomokat hagytak a még nedves agyagtáblákon.

{2}. Lépcsőzetes templom. Építése főleg az akkádokra jellemző. A szentélyében végezték a királyok a legfontosabb ceremóniákat.

{3}. A sumer és babiloni mítoszok egyik fontos eseménye. Az istenek bocsátották az emberiségre büntetésként. Csak Ut-napistim és családja élte túl, akik az istenek tanácsára hatalmas bárkát építettek. Vélhetően Noé bárkájának az Ószövetségben (1Móz 6–10) olvasható történetét is ez a folyóközi legenda ihlette.