NAGY CIVILIZÁCIÓK

ÓKORI
GÖRÖGÖK

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

EURÓPA BÖLCSŐJE

A polisz világa

TÖRTÉNELEM ÉS TÁRSADALMI BERENDEZKEDÉS

A polisz születése

A knósszoszi palota

Mükéné fénykora

A görög polisz

Az athéni Akropolisz

A perzsa háborúk

Nagy Sándor

TÁRSADALOM ÉS MINDENNAPI ÉLET

A demokrácia alapkövei

Demokrácia és tekintélyelvűség

Polgárok és rabszolgák

Önkényuralom és szabadság

A görög lakóház

A paideia

A görög hadsereg

A kikötő

MÍTOSZOK ÉS HIEDELMEK

A Káosztól az Olümposzig

Az elme az igazság bábája

Az istenek

Az istennők

A delphoi jósda

Homéroszi költemények

Az olümpiai játékok

A nagy mítoszok

KULTURÁLIS ÖRÖKSÉG

Kezdetben volt a logosz

A görög mítoszok hatása

A preszókratikusok

A filozófia

Az irodalmi alkotás

Színházi kezdetek

A klasszikus művészet

Görög világ a múzeumokban

KRONOLÓGIA

KISLEXIKON

IMPRESSZUM

EURÓPA BÖLCSŐJE

Az ókori görög civilizációban gyökerezik az európai kultúra, művészet, filozófia, tudomány, építészet és politika. „A görög ember legféltettebb kincse a szabadság” – olvasható egy korabeli feliraton. Ennél aligha lehetne találóbban jellemezni a görög aranykor emberét. E civilizáció nemcsak a mai Görögország területét alkotó Peloponnészosz félszigetet és az Égeikumot foglalta magában, hanem kiterjedt a Földközi-tenger és a Fekete-tenger medencéjének nagy részére. A görög kultúra nagy hatással volt a Római Birodalomra, melynek közvetítésével jutottak el a klasszikus művek a középkori Európába.

A legkorábbi civilizáció, amely a mai Görögország területén feltűnt, a Kréta szigetén virágzó minószi{1} civilizáció volt, Kr. e. 2500 és Kr. e. 1450 között. Keveset tudunk a minószi emberekről, történetüknek vélhetően vulkánkitörés és a szárazföld felől érkező görög népcsoportok inváziója vetett véget.

A történettudomány e kultúrát követően megkülönbözteti a mükénéi{2} kort, a trójai háború időszakát a poliszok{3} és a hellén hódítás korától.

E nagyjából ezeréves időszak négy szakaszra osztható – művészeti stílus alapján. Az első a görög sötét kor, körülbelül Kr. e. 1100 és Kr. e. 800 között. Ebben a korban a művészek geometriai formákat – négyzeteket, köröket, vonalakat – alkalmaztak az amforák és egyéb cserépedények díszítésére. Az archaikus időszak, Kr. e. 800 és Kr. e. 500 között, azokat az éveket jelenti, amikor a művészek nagyobb, szabadon álló, merev, szent tartású szobrokat formáltak, álomszerű „archaikus mosollyal”. A klasszikus periódusban, Kr. e. 500 és Kr. e. 323 között, tökélyre fejlesztették azt a „klasszikus” stílust, amelyre azóta is példaként tekintünk. A hellenisztikus korszakban, Nagy Sándortól (Kr. e. 336–323) a római hódításig (Kr. e. 146), a hellén kultúra Egyiptomtól Baktriáig mindenütt elterjedt.

Az ókori Görögország vizsgálata a források gondos vizsgálatát igényli. Azok a történészek és politikai írók, akiknek munkái fennmaradtak, nevezetesen Hérodotosz, Thuküdidész, Xenophón, Démoszthenész, Platón és Arisztotelész, többnyire athéniak vagy Athén-pártiak voltak. Ezért tudunk sokkal többet Athén történelméről és politikájáról, mint bármely más városéról, és szinte semmit sem tudunk néhány város történelméről. Továbbá ezek az írók majdnem teljesen a politika-, had- és diplomáciatörténetre koncentrálnak, elhanyagolva a gazdaság- és társadalomtörténetet.

A klasszikus kor történelmének fordulópontjai ma is tanulságosak, a szellem páratlan teljesítményei ma is lenyűgözőek: ám mindennél fontosabb, hogy a „görög évszázadok” tették lehetővé az európaiság – európai mivoltunk kialakulását.

A polisz világa

A Földközi-tenger keleti partvidékén elhelyezkedő Peloponnészosz félsziget a térséget átszelő forgalmas kereskedelmi útvonalak kereszteződéseként, számos kultúra találkozópontjaként szolgált. A vidék domborzati viszonyai távol tartották a fosztogatókat. Ezen a letelepedésre kedvező földrajzi színtéren jelentek meg a városállamok: a polisz az emberi együttélés új módja, az együttélést biztosító közéleti tevékenység pedig a politika.

Athén fénykora

A Pallasz Athénének szentelt Akropolisz{4} Athén jelképe. A város a fellegvár alatt, a domboldalon épült fel. Kezdetben királyok kormányozták, majd az eupatridák, azaz a „gazdagnak születettek” alkotta arkhónok{5} tanácsa a Kr. e. VII. századtól. A Kr. e. 594-ben arkhónnak választott Szolón átfogó reformokat hajtott végre, melyeknek eredményeként különböző politikai csoportok jöttek létre. Az egyik legjelentősebb ezek közül a demokrácia híveié volt. A türannosz Peiszisztratosz és a reformer Kleiszthenész fejlesztette tovább azt a kormányzati rendszert, amely Periklész korában teljesedett ki. Athén, a tengeri és kereskedelmi nagyhatalom az ókor görög központjává vált. Demokráciamodelljét a mai napig sokat, sokan tanulmányozzák.

Periklész évszázada

A Kr. e. V. századot Periklész évszázadának nevezik. Kormányzása idejét Athén és általában a görög világ fénykoraként tartják számon. A polisz mint akkortájt új társadalmi modell hatékonyságát, gazdagságát a ránk hagyott kulturális, filozófiai és tudományos örökség bizonyítja.

Egy nagy század fénykora

Az Akropolisz épületei közül utolsóként, de még a Kr. e. V. században készült el az Erekhteion. A Pallasz Athénének szentelt, az archaikus időkből örökölt régi templomot váltotta fel, amely eredetileg a mai épület és a perzsák támadásakor elpusztult Parthenón{6} között helyezkedett el. Kr. e. 421 és 405 között emelték Philoklész tervei alapján, bár feltételezhető, hogy e kiváló építész Kallikratész útmutatásai alapján tevékenykedett.

TÖRTÉNELEM ÉS TÁRSADALMI BERENDEZKEDÉS

A polisz születése

Az archaikus görög területeket harcos és tengerjáró népek lakták. A Földközi-tenger keleti medencéjének nagy szigetén, Krétán mintegy nyolcezer évvel ezelőtt jelent meg az az új civilizáció, amely lassan kiterjesztette hegemóniáját az Égei-tenger partvidékére is. Ekkortájt, Kr. e. 3000 körül jelentek meg a neolitikum települései – ahogy azt néhány igen finoman megmunkált, mindennapi és katonai célokra használt ónlelet bizonyítja. A szigeten nem állt rendelkezésre ón, tehát azt máshonnan kellett beszerezniük.

A Kr. e. II. évezredben egyiptomi hatásra indult el az a fejlődési folyamat, mely a palotaépítkezésekben érte el csúcspontját. Az egykori pompás épületek termeinek romjait ma is megcsodálhatjuk. A labirintusszerű paloták feltehetőleg a közösségi élet központjaiként funkcionáltak, hiszen a sziget legjelentősebb városaiban, Phaisztoszban, Mallián, Hagia Triadában és Knósszoszban a fényűző termek mellett magtárakat és élelmiszerraktárakat is feltártak. A krétai, más néven minószi civilizáció fénykorában, Kr. e. 1600 táján új népcsoport jelent meg az Égei-tenger partvidékén: az akhájok{7}.ők emelték Mükéné, Pülosz, Türinsz városát és palotáit, valamint Spárta építményeit.

Az úgynevezett mükénéiek feltehetőleg Kr. e. 3000 körül kezdtek terjeszkedni, s ezáltal Krétaősi lakóinak érdekeit sértették. Az akháj előrenyomulással szinte egybeesett egy mindent elsöprő vulkánkitörés és szökőár (Théra Szantorinin). A sziget palotái leomlottak, a királyság meggyengült, a természeti katasztrófa és a belső problémák a krétai kultúra hanyatlásához vezettek. Romjain azonban felvirágzott a mükénéi kultúra.

A homéroszi eposz

Az akhájok Trója elpusztításával írták be nevüket a történelembe. Kréta elfoglalása után létrehozták az Égei-tenger partvidékén lévő városok szövetségét. Egy évtizedes csatározást követően megalapították a hatalmas, falakkal körülvett várost: Mükénét. Mükéné királya, Agamemnón irányította a birodalmat. Királysága azonban nem volt örök életű, a mükénéi városok életét új hódítók, a dórok{8} zavarták meg. Habár Krétán és a Peloponnészoszon éppúgy, mint korábban Egyiptomban vagy Mezopotámiában, léteztek már városok, valami megkülönböztette ezeket a keleti metropolisokat az új poliszoktól: a közélet egyedülálló szervezettsége.

A keleti városok nem elégítették ki a városi lakosság közösségi igényeit. A paloták, a templomok és a hivatalos ügyeknek helyet adó épületek kizárólag az uralkodó családjának, valamint kegyeltjei, tisztviselői és szolgái lakhatását, életterét biztosították, de a hatalmasok gazdagságát és dicsőségét szimbolizáló palotákat felépítő emberek nem kaphattak helyet a falak között. Ezen társadalmak alsó rétegei, a kézművesek, a kereskedők a peremterületeken, nyomorúságos viskókban éltek, míg a földművesek vidéken, távol az előkelőségektől, de a befolyásuk alatt.

A legendás Trója

A Hellészpontosz partján (ma Dardanellák), a Kr. e. II. évezredben hosszú ideig tartotta magát a fallal körülvett város, de végül az akhájok{9} elfoglalták és lerombolták. Trója története feledésbe merülhetett volna, ám az emberiség az Iliásznak köszönhetően megőrizte emlékezetében. Az eposzt Homérosznak, a Kr. e. VIII. században élt legendás görög költőnek tulajdonítjuk. Az Iliász beszámol a háború kirobbanásáról és kimeneteléről, amelyben az akháj városok szövetsége állt szemben a Priamosz király vezette Trójával. A trójaiak, kihasználva stratégiai szempontból előnyös pozíciójukat, vámot kívántak szedni a Fekete-tengerre tartó hajóktól. Tíz év háborúskodás után Trója falait csellel vették be az akhájok. Az Odüsszeusz ötlete nyomán megépített, harcosokat rejtő falovat az óvatlan trójaiak bevontatták a városba. Miközben a magukat győztesnek hitt trójaiak elszenderedtek, a rejtekükből előmerészkedő harcosok megnyitották a város kapuit, a visszatérő akháj sereg pedig földig rombolta a várost.

{1} Kréta lakossága. Nevük eredete Zeusz és Europé fiához, a legendás Minósz királyhoz fűződik. Minósz Knósszosz uralkodója, bölcs törvényhozója volt, halála után a holtak világának egyik bírája lett, Radamanthüsz és Eakosz mellett. Felesége Pasziphaé, gyermekei Phaedra és Ariadné. A Minótaurosz gyilkosaként ismert Thészeusz megszöktette lányát, Ariadnét.

{2} Mükéné polgárai. A Peloponnészoszon Kr. e. 2000 táján élt népek.

{3} Városállam. Saját intézményrendszerrel bíró városi politikai közösség. A Kr. e. VII. századtól kezdve alakultak ki poliszok a városias központokban. Ezen városok többsége épített akropoliszt, amely biztosította a védelmet az esetleges támadások idején. A város körül terültek el magántulajdont képező földjeik és a közösség tulajdonában álló legelőik, erdeik. A polisz társadalmának nagy részét a minden jogot és kötelességet bíró polgárok tették ki.

{4} Az ókori görög városok magaslatra épített erődítménye, fellegvára, templomok és szentélyek együttese. A legjelentősebb akropoliszok a következő városokban épültek: a peloponnészoszi Korinthoszban, az attikai Szunionban, a boiótiai Thébaiban, Khairóneiában és Athénban.

{5} Az antik görög városállamokban a végrehajtó hatalmat gyakorló személy.

{6} Az athéni Akropoliszon Athéné istennő Kr. e. 447 és 432 között épült temploma. A munkálatokat Pheidiasz irányította két építész, Iktinosz és Kallikratész segítségével. A márványból készült épület homlokzatán nyolc, az oldalán tizenhét oszlop sorakozik. A díszítés Athéné születését ábrázolja, majd amint Poszeidónnal vitázik Attika birtoklásáról.

{7} Kr. e. 2200-tól a preklasszikus görög földet, nagyjából az Akhaia régiót lakó nép.

{8} Indoeurópai nép, a Kr. e. II. évezredben özönlött be görög területekre. Dialektusuk a Peloponnészoszon és a dór szigeteken uralkodó volt.

{9} Kr. e. 2200-tól a preklasszikus görög földet, nagyjából az Akhaia régiót lakó nép.