NAGY CIVILIZÁCIÓK

BIZÁNC

KOSSUTH KIADÓ

Tartalom

Kultúrák találkozása

Bizánc, az Új Róma

TÖRTÉNELEM ÉS TÁRSADALMI BERENDEZKEDÉS

Hanyatlás és újjászületés

Nagy Constantinus

A két birodalom

I. (Nagy) Justinianus

Válságos idők

A hanyatlás

A bukás

TÁRSADALOM ÉS MINDENNAPI ÉLET

Bizánc, a nagyhatalom

A baszileiosz

Császárnők

Az udvar világa

A hétköznapi élet

A hippodrom

A piac

MÍTOSZOK ÉS HIEDELMEK

Egyházszervezés

Az ortodox egyház

Kolostorok

Keresztes hadjáratok I.

Keresztes hadjáratok II.

Jeruzsálem, Jeruzsálem

A keresztes lovagok

KULTURÁLIS ÖRÖKSÉG

A bizánci művészet

Bizánc építészete

A Hagia Sophia

Ravenna

A mozaikművészet

Festészet és szobrászat

Bizánc a múzeumokban

KRONOLÓGIA

KISLEXIKON

Impresszum

KULTÚRÁK TALÁLKOZÁSA

Bizánc a római kori műveltség megőrzésében, illetve annak az iszlám világ és a reneszánsz Itália felé való közvetítésében szerzett múlhatatlan történelmi érdemeket. Mivel tartósan fenn tudott maradni a Földközi-tenger medencéjének keleti felében, hosszú évszázadokon át egyfajta híd szerepét töltötte be Kelet és Nyugat között, s így vált az egyetemes kultúra egyik letéteményesévé – ugyanúgy, mint korábban Nagy Sándor állama, amely a Kr. e. IV. században makedón uralom alatt egyesítette a Kelet-Európától és Észak-Afrikától Indiáig húzódó hatalmas területeket.

A hellenizmus a legkülönfélébb kultúrák és etnikumok olvasztótégelye, amelyben igen különböző, mind időben, mind földrajzilag egymástól távol eső vallások, hiedelmek, bölcseletek és filozófiák találkoztak. E kulturális sokszínűség jellemezte a bizánci civilizációt is. Bizánc mindenekelőtt a Római Birodalom örököse kívánt lenni, s meg is tett mindent, hogy annak része maradjon, a Nyugatrómai Birodalom ezzel ellentétes törekvései ellenére. Bár a bizánciakat Róma nem sorolhatta be a barbárok{1} közé, a római klérus és a Nyugat új uralkodó osztálya mégis gyanakvással tekintett rájuk. E gyanakvás mögött valójában az állt, hogy képtelenek voltak elfogadni a sokféleségben rejlő kulturális gazdagságot.

A Bizánci Birodalomból persze alapvetően nem annyira e kulturális gazdagság, mint inkább a nagyon is kézzelfogható anyagi gazdagság volt a nyugati világ számára érdekes. Földrajzi fekvése miatt Konstantinápoly birtoklása a Távol-Kelettel folytatott, egyre növekvő árucsere-forgalom feletti ellenőrzést jelentette. Voltaképpen az összes kereskedelmi útvonal Konstantinápolyon át vezetett. A kereskedelemből származó haszonszerzés lehetőségével Bizánc is élt: a korszak legerősebb kereskedelmi és hadiflottája fölött rendelkezvén a Földközi-tenger egész medencéjét ellenőrzése alatt tartotta.

Ahogy a Nyugat számára Bizánc volt a Kelet felé nyíló kapu, a keleti királyságok és birodalmak számára is Konstantinápolyon át vezetett az út a nyugati világba.

Állandósultak a perzsa, arab és török támadások a Bizánci Birodalom ellen, s próbálkozásaikat végül siker koronázta. 1453-ban az oszmán-törökök elfoglalták Konstantinápolyt, véget vetve a Bizánci Birodalom történetének, s egyúttal a Nyugat történelmének is új irányt szabva.

BIZÁNC, AZ ÚJ RÓMA

A III. századtól kezdve feltartóztathatatlanná váltak a germánok{2} betörései a Római Birodalom területére. Róma városa, az akkori világ központja politikai, katonai és gazdasági hatalmának összeomlásával kényszerült szembenézni. A barbár előretörés mellett egy új vallás, a kereszténység nagymértékű terjedése is súlyosbította a helyzetet. A birodalmi főváros hanyatlását látva Constantinus császár 330-ban súlyos döntést hozott: a Római Birodalom székhelyének a császár tiszteletére Konstantinápolynak elnevezett Bizáncot (Bizánc az új főváros ókori elnevezése) tette meg. Ez a döntés egy új civilizáció születésének ígéretét hordozta.

GEOPOLITIKAI VÁLTOZÁSOK A FÖLDKÖZI-TENGER TÉRSÉGÉBEN

A Nyugat-Európában bekövetkezett változások – Róma mint birodalom hanyatlása, a gazdasági mozgástér beszűkülése, illetve új királyságok kialakulása – a Földközi-tenger medencéjének keleti felét a korszak legfontosabb geopolitikai tényezőjévé emelték. Ez a térség diktálta a kor intenzív kereskedelmi forgalmának feltételeit (jobbra bizánci hajó). Az áruforgalom szívében, a Távol-Kelet és a Mediterráneum között helyezkedett el Konstantinápoly, az Új Róma, amelyet belülről erőssé tett a nemrég még üldözött kereszténység államvallássá tétele. 395-ben, I. Nagy Theodosius halálát követően, végakaratának megfelelően két fia egymás között felosztotta a birodalmat: Honorius vezetésével létrejött a Nyugatrómai Birodalom, Arcadius pedig a Keletrómai Birodalmat kapta meg örökségképpen.

KÉT BIRODALOM, EGYETLEN ERŐS PÉNZ

A hivatalos politika ugyan törekedett az egykori Római Birodalom pénzügyi egységének fenntartására, a gazdasági valóság azonban a bizánci pénzt, a solidust {3}(balra) tette a korszak legerősebb fizetőeszközévé. Pénzének dominanciája Konstantinápoly óriási kereskedelmi forgalmának bizonyítéka. A leplezhetetlen gazdagság hódítások vágyott célpontjává tette az új fővárost: a feltörekvő hatalmak s elsősorban az iszlám terjeszkedés fenyegette. A védekezés és a Földközi-tengert uraló hajóhad fenntartása óriási terhet rótt a birodalom gazdaságára.

HAGIA SOPHIA: SZÉKESEGYHÁZBÓL MECSET

A Bizánci Birodalom virágkorát I. (Nagy) Justinianus uralkodása (527–565) alatt élte; ekkoriban területi kiterjedését tekintve sem maradt el a hajdani augustusi korszak birodalmi nagyságától. Justinianus tudatában volt annak, hogy birodalmának különböző kultúrájú népei összefogására a vallás a legalkalmasabb eszköz. A nagy császár számtalan szentély és templom építését finanszírozta. Ezek közül kétségkívül a Konstantinápolyban emelt Hagia Sophia-székesegyház a legkiemelkedőbb. A korabeli általános közvélekedés szerint nem volt hozzá fogható méretű templom az egész korabeli keresztény világban. A Hagia Sophia az utolsó jelentős alkotása a késő ókori építészetnek, és egyben az első képviselője annak a specifikusan bizánci architektúrának, mely a kupolát tette meg az épület domináns elemévé. 1453-ban az oszmán-törökök elfoglalták Konstantinápolyt, és a Hagia Sophiát mecsetté alakították át.

{1} A görögök e szóval illették az összes nem görög népet. Később a rómaiak is átvették, s minden olyan népcsoportra használták, amely nem tartozott a birodalom fennhatósága alá.

{2} A rómaiak germánoknak nevezték a Rajna-vidéken lakó barbár törzseket.

{3} Bizánci pénzegység, a középkori kereskedelem legerősebb pénzneme, főként a Mediterráneumot a Távol-Kelettel összekötő kereskedelmi utak mentén.