Tóth Zoltán

Két kor gyermeke

A demokrácia szolgája, a hatalom kritikusa

BESZÉLGETŐTÁRS KŐRÖSSI P. JÓZSEF

Kossuth Kiadó

Tartalom

Előszó

A háború után születtem, szüleim a háború alatt voltak fiatalok

A Váci utcában mindenki köszönt mindenkinek

A Mókus örs voltunk, saját zászlóval

Maratoni úszó lehettem volna

A gimnázium alatt nyaranta dolgoztam

A gimnázium közel volt a lakásunkhoz

Ráébredtem a történelem hihetetlen izgalmasságára, benne az állam szerepével

Megnyitották az Erzsébet hidat

Akik a cukorrépa földön nem dolgoztak, azok itt se dolgoztak

Előttem is homályos, hogy miért lettem kiválasztva

A közigazgatási munka egy életpálya

Két nagy célt tűztem ki magamnak

A vesztesnek bent kellett lebegni a vízben

Az emberi jogi chartában csak 52 alapjog van

Megismerni a világot

Szamizdatok eljutottak az Intézetbe is

El kellett döntenem, milyen pályát választok. Eldöntöttem

Egy macskaasztalnál kaptam helyet

Fekete aktatáskás, elegáns urak is megjelentek

A megrendelés úgy szólt, hogy egy új választási törvényt csináljunk

A megtámadott MSZMP politikusok semmiféle politikai csatába nem mentek bele

Minden megválasztott köztársasági elnök azt mondja

Elnök úr, viszünk neked egy számítógépet

Gyorsan legyen eredmény, és ne legyen reklamáció

A törvényszöveg gondozása az én feladatom volt

Tibor, ma este haza megyünk?

A sajtó kint várt. Száz tévékamera meg kétszáz újságíró

Amikor kitört a botrány, ő úri módon lemondott

Bármilyen adatot megismerhettem volna

A lojalitás üzemszerűen működött

Nincs olyan, hogy négy évig nem történik semmi

A hölgyeket megkértem, hogy mondjuk piros kosztümben ne jelenjenek meg

Az alacsony szavazólétszámú körzet

Pontosan látom mint állampolgár, meg mint volt belügyi államtitkár

A belügyminiszter új vezetőt nevez ki az Országos Választási Irodához

Debrecenben orosz tankok vonulnak az utcán

A taxisblokád idején

Nem lettem politikus

Alkotmány és okmányirodák tervezése

Rántott hús illata lengedez, válság van – az Erzsébet hídi csata

Amikorra felépült Londonban a gyarmatügyi minisztérium grandiózus épülete, Anglia elvesztette gyarmatait

Az államigazgatási reform legnagyobb ellenfelei az ágazati miniszterek és a kormánypárti polgármesterek voltak

Nem beszéltek a magyaron kívül semmilyen nyelvet

Találékonyak a pártok kampánypénz gyűjtésében

A politikusok többsége nem ért a munkájához

A politikusok és politikai alkalmazottaik tömegesen sértették meg a törvényt

Gyurcsány Ferenc lesz a miniszterelnök

A blogomat olvassák rendszeresen

A környező országokban is zajlott a rendszerváltás

…többféle módon lehet ideális választási rendszert létrehozni…

A világ demokratikus országaiban ebben az évtizedben a választási rendszer fejlesztésének új irányai vannak!

Hibák voltak az 1989-ben elfogadott magyar választási törvényben!

Minden év február első csütörtökén ünnepeljük meg a Választások Világnapját!

Horgászati segéderő vagyok

Függelék

A közigazgatás kulcsemberei

„Még elmondhattam”

Köszönet a kollégáknak

Névmutató

Rezume

Impresszum

ELŐSZÓ

Ez a könyv egy közigazgatási pályafutás bemutatásának szubjektív emlékeire épül, azonban a történelmi források, ezen belül a választások bemutatását, esetenként a politikai értékítélet módszereit is alkalmazza.

Választási rendszerek típusai{1}

Számoljuk együtt a szavazatokat 2014-ben!

A beszélgetőpartnerek nem lépnek föl a feltétlen igazság igényével. Valószínűleg más, a kötetben nem említett események is befolyásolták a társadalmi-politikai és közjogi döntéseket, más közszereplők másként láthatják a történelmi folyamatok okait, eredőit és következményeit.

A visszaemlékezés minden mondata kezdődhetne így: „Én úgy láttam, hogy…” A személyes visszaemlékezéseket majd a történészek hitelesítik vagy cáfolják, és valószínűleg a kortársak egy részének is lesznek észrevételei. Ezekre a felvetésekre e kötet szerzői előzetesen is válaszolnak: „Mi így láttuk, mások másképpen is láthatták! Írják le ők is.”

A szerzők

A háború után születtem, szüleim a háború alatt voltak fiatalok

Kőrössi P. József: Egy ilyen beszélgetésnek számomra mindig az is fontos része, hogy vajon az a személy, akivel beszélgetek mitől, mi mindentől az, aki. Ambíció, tehetség, hozzáadott képesség – mi minden kell, hogy hozzágyúrva ahhoz, amit a szüleinktől, nagyszüleinktől hozunk, az legyünk, aki vagyunk. Képesség és ambíció, ezek nélkül semmi nem működik. Amit rólad megtudtam, mielőtt leültünk volna ehhez a beszélgetéshez, amit rólad olvastam, azt támasztják alá, hogy érdemes megnézni, hogy is kezdődött a te történeted. A születésed előtti történetekhez mennék vissza. A szüleidre, nagyszüleidre, szeretettel és tisztelettel gondolsz, biztos, hogy ennek van jelentősége abban, hogy hogyan formálódtál azzá, aki lettél, és ebből mit, hogyan tudsz továbbadni, mit tartasz fontosnak átadni másoknak. A dédszüleiddel kezdjük talán.

Tóth Zoltán: A dédnagyapám 1862-ben született és 97 éves korában halt meg. Élete legutolsó szakaszában minden nyáron találkoztam vele a Viharsarok (Békés megye) mezővárosában, Endrődön. Az úgynevezett ridegvárosi részen, a Hármas Körös folyó gátja mögött volt egy icipici házuk, annak a gangján ült és pipázott a dédnagyapám. Mozogni nem nagyon tudott, de tiszta észen volt. Reggel kivitték a gangra, este bevitték. Lehetett vele beszélgetni, nevelgette az utcában lakó gyerekeket. A dédnagyapámnak Fülöp volt a vezetékneve, az ő lánya, Fülöp Rozália a nagymamán. Rozika néni parasztasszony volt, jó kedélyű és erős fizikumú. Télvíz idején sem tétlenkedett: szőtte a szőnyeget és a vásznat, amelyekből néhány a helytörténeti múzeumban látható ma is.{2} Bármilyen férfimunkát elvégzett, hiszen az élete nagy részében egyedül élt és vitte a háztartást, a földet és a kertet, mert a nagyapám messzire járt dolgozni. Endrőd ridegvárosi részében az emberek valódi faluközösségben éltek, úgynevezett „bandában” dolgoztak a férfiak. Nagyapám, id. Tóth István kubikus bandafőnök volt, s amikor elfogyott a Körös folyók szabályozásán a közmunka, akkor gabonacséplő bandának volt a vezetője. A férfiak közösen dolgoztak, közösen vágtak disznót, közösen horgásztak a Körös holtágában. A bandafőnök „szerezte” a munkát a megrendelőtől, irányította a hozzá tartozó emberek munkáját. A felelőssége azonban kiterjedt arra is, hogy erőben, egészségben térjenek vissza az emberek az ország távoli pontjairól, és a pénzt is lehetőleg hazavigyék a családjuknak.

Nagyapámtól megtanultam azt, hogy a főnököt a családja iránti felelősségen kívül felelősség terheli azokért az emberekért is, akikkel együtt dolgozik. Illyés Gyula Puszták népe{3} vagy Romsics Ignác Csonka Mihály{4} című szociográfiája élethű képet ad erről a korról és emberi értékekről.

A nagyapám az Üllői úti lakótelep építésén kereste a pénzt az ötvenes évek végétől. Egyszer meglátogattuk az édesapámmal. Az ott élő emberek nem tudják, hogy a nagypapám és sok más viharsarki kubikus ebből a munkából tartotta el a családját. És tízezreknek építették fel a lakásokat, amelyekben ma is tízezrek laknak.

Ötvenes évek

Ha az ember már elmúlt hatvan éves, mint én, akkor megváltoznak az idő dimenziói: ma úgy mondom, a háború után születtem, szüleim a háború alatt voltak fiatalok. Jó emlékeim vannak az apai nagyszüleimről, szívesen voltam nyári gyerek Endrődön. A nagyszüleim a nappal keltek (nyáron 4 óra körül) és a tyúkokkal feküdtek le, szürkületkor. Mivel unoka voltam, és hosszú ideig egyetlen unoka, nekem mindent szabad volt. A nagymamám megengedte, így mindig későn keltem, a nagyapám: „Ilyen későn nem kelünk!”-kel konstatálta a tényt, de másnap is aludhattam kedvemre. Néha az ablakon másztam ki a szobából, hogy ne vegyék észre: hasamra süt a nap. Egy családi történet arról szól, hogy hogyan került apai nagyapám ki az első világháborúba. (Nem nevezte elsőnek, mert nem tudta, hogy lesz majd második is.) Az isonzói csatáról mesélt, majd arról, hogy hogyan lett vöröskatona: „Nem kérdeztek semmit, menni kellett és kész!”

Anyai nagyapám családja Mezőfalván. Álló sor: én, Halmos Zsuzsa, édesapám, édesanyám, Tell Erzsébet, nővére, Tell Ilonka, Halmos László (Ilonka férje), Tell Manyi (Kocsmáros Ferenc felesége), Kocsmáros Ferenc, Péter öcsém. Elöl Luxics Betti (a korán elhalt negyedik Tell lány gyermeke), Bachmann Erzsébet az anyai nagymamám, Tell János nagyapám valamint Kocsmáros Győző

Az anyai ági nagypapám Tell János szintén ott volt Isonzónál, de nem találkoztak. Megsebesült, és leszerelték. Mivel szabó volt a mestersége, nem vitték vöröskatonának, hanem egyenruhát kellett varrnia. A második világháború alatt is az egyenruhavarrás mentette meg a bevonulástól. A két nagyszülői család nagyon messze lakott egymástól, az egyik a Viharsarokban, a másik Mezőföldön. Személyesen soha nem találkoztak egymással. Az unokák és a fényképek útján tartottak kapcsolatot.

Volt gazdaság, birtok vagy valamennyi föld?

Tóth nagyapáméknak kis darab, hatszáz négyszögöl földjük volt a Körös holtágának a partján, amit saját maguk műveltek, egy rövid ideig egy kis holtág is tartozott hozzá. A Sócó-zugnak nevezett területen jól lehetett horgászni. Ezt a földdarabot szilvafák vették körül, természetesen ebből lett ősszel a lekvár és a pálinka. Ezek főzése komoly őszi program volt az egész család számára. A fák által körbefogott területen kukoricát termeltek, és disznót tartottak. Disznót kétszer vágtak, egyszer karácsony előtt, aztán január végén. Ez biztosította a családnak, meg az utca egy részének, a komatálak útján a húst, hiszen egyébként nem lehetett húst kapni az ötvenes-hatvanas években, csak a közétkeztetésben vagy pult alól. A hús, ha nem vágtak, egy faluban reménytelen volt. Bár volt mészárszék, de az kifejezetten az elhullott, a hibás állatok feldolgozását szolgálta. Kimérésre nem vágtak disznót, arra nem tellett. Nem volt annyi kukorica. Mindenkinek volt legalább egy disznója, az utcában mintegy ötven család lakott. A házaknál voltak csirkék, kacsák, libák. Ennek is volt egy rendje. Nyáron, vasárnap mindig tyúkot főzött a nagymamám, hétköznap szalonna volt, Erzsébet napra pedig, édesanyám névnapjára kaptunk két kacsát. Gyönyörűen megtisztítva. Karácsonyra jött a hurka, kolbász és szalonna Pestre. Viszont a nagy munkák idején az édesapámnak menni kellet Endrődre dolgozni. Nem volt mese, menni kellett nagyapám mellé ősszel a cefrét összerakni, kukoricát törni, pálinkát főzni.

Lányom, Annamária és András fiam Rozika néni 90. születésnapján

Édesanyámék családja, a Tell család sváb származású. Barcs környékén a Bachman család volt a 19. század elején bevándoroltak egyik raja, akik földet kaptak azért, hogy letelepedjenek Magyarországon. Dolgos parasztcsalád volt. Tipikus svábok, aki éjjel-nappal dolgoztak a földön. Magukat nem kímélték, és ugyanezt elvárták a béresektől, alkalmazottaktól is. Tell Jánosnak, anyai nagyapámnak négy lánya és egy kevés szőlője volt. Szabómesterként, napi 12 órát görnyedt az első Singer varrógépek egyike mellett. „Kézzel kell tisztázni!” – mondta gyakran, mert a szemmel is látható varrásnak csak akkor volt a vevőnél becsülete, ha kézzel csinálták. Négy lányra kellett keresnie és kelengyét összeraknia. A második világháború végén a németek és az oroszok hétszer vonultak át Fejér megyében, így nem sok maradt a kicsinyke vagyonból. A lányokat folyamatosan rejtegetni kellett a katonák elől. A nagyapámnak fájt, hogy elvitték a családi órát, a nagymamám mindig emlegette a „nagy üveg kölnit”, amit megittak. A másik harcoló fél csak azt vihette el, ami maradt. A családi legenda szerint a Tizedes meg a többiek című film{5} egyes történetei a Mezőföld kastélyaiban estek meg. A háború után ismét beindult nagyapámnak a szabómesterség, napi 12 óra görnyedés a varrógép mellett. Tell nagypapától tanultam meg a szorgalom és a kitartás szükségességét. A béke idején a kollektivizálással a szőlőföldet elvették, édesanyám negyven év múlva színes tv-t vett a kárpótlásból.

Anyám, Tell Erzsébet és apám, Tóth István Budapesten ismerték meg egymást 1947-ben. Mind a ketten, ahogy vége lett a háborúnak, elhagyták a családjukat. Édesapám elvégezte a tanonc iskolát, és szabó szakmunkás lett, de nem volt munka a Viharsarokban, így feljött Budapestre, és dolgozhatott. Háború után óriási volt a ruhahiány. A vetkőztetések a mai napig ismert események a pestiek előtt. Szabókra nagy szükség volt. A szegénység is nagy volt, de a szabók megéltek. Édesanyám ugyanígy: varrólánynak tanult a háború alatt, és Mezőfalváról jött Budapestre, ahol egy leányszálláson kapott helyet és munkát.

{1} Könyvünkben hét QR-kódot helyeztünk el, amely nyolc videófilmet rejt. Töltsön le az okostelefonjára egy QR-kód-felismerő ingyenes alkalmazást (pl. BWScan). Indítsa el, és fordítsa az okostelefon kameráját a kód felé. Minden felismert kódnál egy-egy rövid filmet indíthat el a kijelzőn. A filmek megtekintéséhez mobil-internet vagy wifi-elérés szükséges a telefonon.

{2} Endrődi háziszőttesek: http://hgyvk.hu/index.php?option=com_docman&task=cat_view&gid= 120&ltemid=73&lang=hu

{3} Illyés Gyula: Puszták népe: ftp://www.creativecommons.hu/Language/Hungarian/Crawl/MEK/mek.oszk.hu/00600/00682/00682.htm

{4} Romsics Ignác: Csonka Mihály élete és világképe: http://www.libri.hu/konyv/csonka-mihaly-elete-es-vilagkepe.html

{5} Keleti Márton, Dobozy Imre filmje http://www.youtube.com/watch?v=Jw9AZS84lik