Szamkó Józsefné – Sándorné Új Éva

Számviteli és gazdálkodási változások az államháztartás területén 2014

Kiadja a

Wolters Kluwer Kft.

Budapest, 2014

1117 Budapest, Prielle Kornélia u. 21–35.

Telefon: (40) 464-565, +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

E-mail: info@wolterskluwer.hu

Internet: www.wolterskluwer.hu

Felelős vezető: Tóth Gábor, a Wolters Kluwer Kft. ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Vajda Krisztina

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Szabó Marianna

Felelős szerkesztő: Somlai Beáta

Műszaki kiemelt főmunkatárs: Schuller Krisztina

Műszaki szerkesztők: Kerek Imréné, Szász Zoltán

Fedélterv és tördelés: Wolters Kluwer Kft. DTP-csoport

ISBN 978 963 295 397 7

Termékkód: YEB1530

Kiadványaink megtekinthetőek és megvásárolhatóak szakkönyvesboltunkban
a Kiadó címén, továbbá a www.complex.hu portálon.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sokszorosítható.

Szerzők:

Szamkó Józsefné

Sándorné Új Éva

Kézirat lezárva: 2014. április 7.

© Szamkó Józsefné, Sándorné Új Éva, Budapest, 2014

© Wolters Kluwer Kft., Budapest, 2014

A Wolters Kluwer Kft. az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének a tagja.

„A”
Aktuális számviteli kérdések

I. Az államháztartás új számviteli szabályozása

Szamkó Józsefné

A mérlegképes könyvelők kötelező továbbképzésének keretében a 2014. évben a számviteli témakörben az államháztartás számviteléről szóló 4/2013. (I. 11.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Áhsz.), valamint az államháztartásban felmerülő egyes gyakoribb gazdasági események kötelező elszámolási módjáról szóló 38/2013. (IX. 19.) NGM rendelet (a továbbiakban: NGM rendelet) előírásait kell elsajátítani a résztvevőknek. A 2013. évről történő átállás feladatait a II. rész tartalmazza.

1. Az új számviteli szabályok célja

Az új számviteli szabályok bevezetéséről az elmúlt években már nagyon sok, sokszor egymásnak ellentmondó hírt lehetett hallani. A 2013. december 31-ig hatályban lévő államháztartási számviteli szabályok az 1992. évtől voltak hatályban. A szabályozás döntően a pénzforgalmi szemléletű könyvvezetésre épült. Az elmúlt két évtized alatt azonban a szabályok folyamatos változása miatt több ponton már kissé kaotikusnak tűnt. Régóta elvárás volt, hogy a klasszikus pénzforgalmi szemlélet mellett a költségvetési szervek elszámolásaiban is jelenjen meg a teljesítmény szemléletű elszámolás is. Ez az elszámolási igény az államháztartás több területén már korábban is felmerült. Például: a felsőoktatási területén, az önkormányzatoknál a feladatfinanszírozásra történő áttérést is segíthetné.

A számvitel sohasem lehet öncélú, mindig valamilyen gazdasági szabály vagy folyamat mérését, megjelenését kell a könyvvezetés oldaláról leképeznie. A számviteli elszámolásoknak követniük kell a gazdasági eseményeket, megbízható információkat kell biztosítaniuk a tervezéshez, a vagyon méréséhez stb.

Az új számviteli szabályok kialakításának a konkrét céljai a következőkben foglalhatóak össze:

a) Egységes számviteli szabályok legyenek érvényesek az államháztartás egészére. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy megszűnt az a korábbi gyakorlat, hogy külön számviteli elszámolási szabályokat alkalmaztak a költségvetési szerveknél, fejezeteknél, alapoknál, a nemzetgazdasági elszámolásoknál, az állami vagyonnal kapcsolatos tulajdonosi joggyakorlóknál, a földvagyonnál. Ennek érdekében a következő jogszabályok hatályon kívül helyezéséről rendelkezett az Áhsz.:

– az államháztartás szervezetei beszámolási és könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló 249/2000. (XII. 24.) Korm. rendelet;

– a kincstári elszámolások beszámolási és könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló 240/2003. (XII. 17.) Korm. rendelet;

– a Magyar Állam nevében tulajdonosi jogokat gyakorló szervezetek rábízott állami vagyonnal kapcsolatos éves beszámoló készítési és könyvvezetési kötelezettségéről szóló 347/2010. (XII. 28.) Korm. rendelet;

– a Nemzeti Földalapba tartozó rábízott földvagyonnal kapcsolatos éves beszámoló-készítési és könyvvezetési kötelezettségről szóló 34/2011. (III. 17.) Korm. rendelet.

b) Az előzőekből következik, hogy a bevételek és kiadások a jövőben azonos módon kell hogy történjenek. Az államháztartás minden kiadását és bevételét egységes rovatrend alapján kell minden ebbe a körbe tartozó szereplőnek elszámolnia.

c) Nagyon fontos, hogy a vagyonváltozások és a vagyonértékelés azonos módon történő elszámolása megvalósuljon. Ez kihat az értékelési, elszámolási módszerekre is. Forradalmian új elszámolást jelent majd a bekerülési érték meghatározásánál az előzetesen felszámított általános forgalmi adó (áfa) figyelmen kívül hagyásának új szabályrendszere. Az új számvitelnek segítenie kell az egységes nemzeti vagyon számbavételének elősegítését.

d) Egységes kimutatások elkészítése az államháztartás valamennyi bevételére, kiadására, a nemzeti vagyonra. Ez a cél az egységes éves költségvetési beszámoló segítségével érhető el.

e) Az egyes tevékenységek teljesítményének, eredményességének, önköltségének mérésére szolgáló eszközök biztosítása. Ez a cél az egyes tevékenységek maradványának, eredményének kétféle szemléletű mérése során valósulhat meg.

f) A középtávú szempontok érvényesítése a követelések és kötelezettségek mérésével. Ennél a célnál az Európai Unió Tanácsának a 2011. november 8-i 2011/86/EU irányelvében foglaltakat kell figyelembe venni. Az Irányelvek II. Számvitel és Statisztika fejezet előírásai az irányadóak.
Az állami számvitel nemzeti rendszereit illetően a tagállamok olyan állami számviteli rendszert működtetnek, amely átfogó és következetes módon lefedi a kormányzati szektor valamennyi alszektorát, és tartalmazza azokat az információkat, amelyek az eredményszemléletű adatok ESA 95 módszertan szerinti összeállításához szükségesek. Ezekben az állami számviteli rendszerekben belső ellenőrzést és független könyvvizsgálatot kell végezni.
A tagállamok a kormányzati szektor valamennyi, a Közösségben a nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, a Tanács 1996. június 25-i 2223/96/EK rendelete szerinti alszektora esetében gondoskodnak arról, hogy a költségvetési adatok időben és rendszeresen, nyilvánosan hozzáférhetőek legyenek. A tagállamok közzéteszik különösen a következőket:

– pénzforgalmi szemléletű költségvetési adatok (vagy ezzel egyenértékű állami számviteli adatok, amennyiben pénzforgalmi szemléletű adatok nem állnak rendelkezésre) az alábbi rendszerességgel:

= havi adatok a következő hónap vége előtt a központi kormányzatra, a tartományi kormányzatokra és a társadalombiztosítási alszektorokra vonatkozóan, és

= negyedéves adatok a következő negyedév vége előtt az önkormányzati alszektorra vonatkozóan;

– részletes átvezetési táblázat, amely bemutatja, hogyan történik a pénzforgalmi szemléletű adatok (vagy ezzel egyenértékű állami számviteli adatok, amennyiben pénzforgalmi szemléletű adatok nem állnak rendelkezésre) ESA 95 módszertan szerinti adatokra való átszámítása.

Az európai számlák rendszere – European System of Accounts (ESA 95)

A Nemzeti és Regionális Számlák Európai Rendszere (ESA 95 vagy egyszerűen ESA) nemzetközileg összehangolt elszámolási keretrendszerként szolgál a teljes gazdaság (vagyis egy régió, egy ország vagy egy országcsoport gazdasága) összetevőinek és más gazdaságokkal való kapcsolatának rendszerbe foglalt, részletes leírásához.

Az ESA 95 az 1970-ben kiadott Integrált Nemzeti Számlák Európai Rendszere (ESA 1970; második, kissé átdolgozott kiadása 1978-ban jelent meg) helyébe lép.

Ide tartozik a munkaügyi statisztika, az iparstatisztika és a külkereskedelmi statisztika. Az ESA 95 teljes egészében összhangban áll a nemzeti elszámolások világszerte alkalmazott felülvizsgált módszertanával, a Nemzeti Számlák Rendszerével (SNA 1993 vagy egyszerűen SNA; ez a módszertan az Egyesült Nemzetek, az IMF, az Európai Közösségek Bizottsága, az OECD és a Világbank közös felelősségvállalásával jött létre). Ugyanakkor az ESA jobban összpontosít az Európai Unió sajátosságaira és adatigényeire. Az ESA az SNA-hoz hasonlóan összhangban áll sok más társadalom- és gazdaságstatisztikában alkalmazott fogalommal és osztályozási rendszerrel. Ide tartozik a munkaügyi statisztika, az iparstatisztika és a külkereskedelmi statisztika. Az ESA ennél fogva az Európai Unió és tagországai társadalom- és gazdaságstatisztikái összekapcsolódásának központi hivatkozási keretrendszere lehet.

Az ESA szerkezete két fő táblarendszerből épül fel:

– a szektorszámlákból;

– az ágazati kapcsolatok keretrendszeréből és a nemzetgazdasági ágazati számlákból.

A szektorszámlák gazdasági szektorok szerint rendszerbe foglalt leírást adnak a gazdasági folyamat különböző fázisairól: a termelésről, a jövedelem keletkezéséről, a jövedelem elosztásáról, a jövedelem újraelosztásáról, a jövedelem felhasználásáról, valamint a pénzügyi és nem pénzügyi akkumulációról. A szektorszámlák vagyonmérlegeket is tartalmaznak, amelyek az eszközök, a források és a nettó vagyon állományát írják le az elszámolási időszak elején és végén.

A nemzetgazdasági ágazati kapcsolatok keretrendszere és az ágazati számlák részletesebben írják le a termelési folyamatot (a költségszerkezetet, a keletkezett jövedelmet és a foglalkoztatást), valamint az áruk és szolgáltatások áramlását (a termékcsoportok szerint részletezett kibocsátást, importot, exportot, végső fogyasztást, folyó termelőfelhasználást és felhalmozást).

2. A megvalósítás módja és eszközei

Az államháztartásban mindenkire kiterjedő hatályú új kormányrendelet készült (Áhsz.).

Az előző pontban ismertetett célok megvalósításához az új Áhsz. a következő módszereket és eszközrendszert vezeti be.

a) Az Áhsz. hatálya az államháztartás minden szereplőjére kiterjed, így ennek a jogszabálynak az előírásait kell a következő államháztartási szereplőknek alkalmazniuk:

– költségvetési szervek, függetlenül az alrendszerbe történő besorolástól;

– központi kezelésű előirányzatok, fejezeti kezelésű előirányzatok, az elkülönített állami pénzalapok és a társadalombiztosítási alapok kezelő szervei;

– tulajdonosi joggyakorló szervezetek, Például Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt., Gyógyszerészeti és Egészségügyi Minőség- és Szervezetfejlesztési Intézet;

– helyi, nemzetiségi önkormányzat, önkormányzati társulás, térségi fejlesztési tanács;

– a Magyar Államkincstár (a továbbiakban: Kincstár) mint központi költségvetési szerv és az Áhsz. 1. mellékletében meghatározott központi kezelésű előirányzatokra vonatkozóan, valamint az Áhsz. 2. mellékletében nevesített szervek által meghatározott gyakorisággal szolgáltatott adatok alapján (analitikus nyilvántartó helyek).

b) Az egyes gyakoribb gazdasági események kötelező könyvelési tételeit, az elszámolási módokat külön NGM rendelet foglalja össze, ami szintén az egységes elszámolásokat biztosítja az államháztartás szereplői részére.

c) Az államháztartásban meglévő kétféle szemlélet elkülönítésére az 2014. évtől kezdődően kétféle számvitelt kell vezetni minden szervezetnek, amelyre az Áhsz. hatálya kiterjed. Erre a szabályra azért volt szükség, hogy az alkalmazók az elszámolásaikat mind pénzforgalmi szemléletben, mind teljesítményszemléletben el tudják készíteni. Például pénzforgalmi szemléletben szükséges a bevételek és kiadások alakulásának ismerete a költségvetések elkészítéséhez, az évközi adatszolgáltatásokhoz, míg a vagyonnal, az egyes tevékenységek önköltségével kapcsolatos adatokat teljesítményszemlélet alkalmazásával kell biztosítani. A költségvetési szerveknek vezetniük kell, egy ún. költségvetési számvitelt a klasszikus pénzforgalom elszámolására és egy ún. pénzügyi számvitelt a teljesítményszemléletű elszámolásokhoz. Ez a két számviteli módszer egymás mellett, egy könyvvezetési rendszeren belül valósul meg. A két számvitel szabályait a későbbi fejezetek tartalmazzák majd.

c) Követelések, kötelezettségvállalások, bevételek és kiadások közgazdasági és funkcionális mérése a költségvetési számvitellel. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy a kiadások és bevételek számbavétele a költségvetési számvitel keretében valósul meg. Ebben a számvitelben kell elszámolni az egységes rovatrendnek megfelelően a kiadásokat és bevételeket előirányzat és teljesítés szintjén, és ehhez kell hozzáilleszteni a kötelezettségvállalásokat a kiadásoknál és a követeléseket a bevételeknél. Emellett a rovatrendnek megfelelő kiadásokat és bevételeket el kell számolni kormányzati funkciók szerint is, melynek szabályai a későbbi fejezetekben kerülnek bemutatásra.

d) A vagyon és tevékenységek teljesítménye, eredményessége, önköltségmérése a pénzügyi számvitel keretében valósulhat meg. Ez az elszámolás sok tekintetben hasonlít a nemzetgazdaság más területein alkalmazott módszerekhez, természetesen figyelemmel a költségvetési szervek sajátosságaira, melyeket az Áhsz. egyértelműen meghatároz.

e) Az államháztartáson belüli konszolidáció módszertana egyértelműen meghatározásra kerül az Áhsz.-ben, melyet elsődlegesen a Kincstár alkalmaz, de az önkormányzatok esetében is ezt a módszert kell alkalmazni az összevont, konszolidált beszámoló elkészítésénél.

3. Értelmező rendelkezések

Az Áhsz. az egységes szabályozás megvalósítása érdekében meghatározza azokat a legfontosabb fogalmakat, melyek alkalmazása a könyvvezetés, értékelés és beszámolókészítés esetében kötelező.

Új megoldást jelent, hogy nem minden számviteli és gazdálkodási, pénzügyi fogalom kerül itt meghatározásra, hanem a számvitelhez kapcsolódó egyéb fogalmakat a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (a továbbiakban: Szt.), az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.), a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény (a továbbiakban: Gst.), és az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Ávr.) által rögzített tartalommal kell a számvitelnél is alkalmazni.

Az Áhsz. által rögzített fogalmak a következők:

Behajthatatlan követelések

Behajthatatlan követelésnek minősül az Szt. 3. § (4) bekezdés 10. pont a)–d), f) és g) alpontjában meghatározott követelés azzal az eltéréssel, hogy nem tekinthető behajthatatlannak a követelés, ha a végrehajtás közvetlenül nem vezetett eredményre, és a végrehajtást szüneteltetik.

Az Szt.-ből átvett meghatározások a következők:

Behajthatatlan az a követelés,

– amelyre az adós ellen vezetett végrehajtás során nincs fedezet, vagy a talált fedezet a követelést csak részben fedezi (amennyiben a végrehajtás közvetlenül nem vezetett eredményre, és végrehajtást szüneteltetik, az óvatosság elvéből következően a behajthatatlanság – nemleges foglalási jegyzőkönyv alapján – vélelmezhető);

– amelyet a hitelező a csődeljárás, a felszámolási eljárás, az önkormányzatok adósságrendezési eljárása során egyezségi megállapodás keretében elengedett;

– amelyre a felszámolás, az adósságrendezési eljárás befejezésekor a vagyonfelosztási javaslat szerinti értékben átvett eszköz nem nyújt fedezetet;

– amelyet bíróság előtt érvényesíteni nem lehet;

– amely a hatályos jogszabályok alapján elévült.

Az Áhsz. a kis összegű követelésekre külön szabályokat is meghatározott. A központi költségvetésről szóló törvényben meghatározott kis összegű követelések (a 2014. évben ennek mértéke százezer forint) tekintetében – az olyan követelés, amelynél a fizetési meghagyásos eljárással vagy a végrehajtással kapcsolatos ráfordítások nincsenek arányban a követelés várhatóan behajtható összegével, és az olyan követelés, amelynél az adós nem lelhető fel, mert a megadott címen nem található, és a felkutatása igazoltan nem járt eredménnyel.

Informatikai eszközök

Informatikai eszközök körébe a következő eszközök tartoznak: asztali és hordozható számítógépek, kézi számítógépek, mágneslemezes meghajtók, flashmeghajtók, optikai meghajtók és egyéb tárolóeszközök, nyomtatók, monitorok, billentyűzetek, egerek, belső és külső számítógépmodemek, számítógép-terminálok, számítógépszerverek, hálózati eszközök, lapolvasók, vonalkódleolvasók, programozható kártyaolvasók (smart card), számítógép-kivetítők, infokommunikációs, információtechnológiai eszközök, a pénzkiadó automaták (ATM) és a nem mechanikus működésű bolti kártyaleolvasó (POS) terminálok, valamint a mindezekbe beépült szoftverek.

Jelentős összegű hiba

Jelentős összegű hibának kell minősíteni azt az esetet, ha a hiba megállapításának évében, az ellenőrzések során ugyanazon költségvetési évet érintően megállapított hibák, hibahatások együttes (előjeltől független) összege eléri vagy meghaladja a költségvetési év mérlegfőösszegének 2%-át, vagy – ha a mérlegfőösszeg 2%-a meghaladja a százmillió forintot – a százmillió forintot.

Kis értékű immateriális javak, tárgyi eszközök

Ebbe a körbe kell kötelezően besorolni a kettőszázezer forint egyedi értéket nem meghaladó bekerülési értékű vagyoni értékű jogokat, szellemi termékeket, tárgyi eszközöket.

Követelés

Az a jogszabályból, jogerős bírói végzésből, ítéletből vagy hatósági határozatból, szerződésből – ideértve a vásárolt és a térítés nélkül átvett követelést is – jogszerűen eredő fizetési igény, amelyet a kötelezett elismert és – ellenszolgáltatást is tartalmazó szerződés esetén – a másik fél már teljesített; ilyennek minősül a bevallás alapján megállapított közhatalmi bevételre irányuló, valamint az olyan követelés is, amelyet a kötelezett vitat, de jogszabály alapján azt a fellebbezésre vagy perindításra tekintet nélkül teljesítenie kell.

Vételár, eladási ár

A termékek, szolgáltatások beszerzése, értékesítése után fizetett, kapott, felárral növelt, engedményekkel csökkentett, általános forgalmi adót nem tartalmazó ellenérték, hitelviszonyt megtestesítő kamatozó értékpapír esetén ide nem értve az Szt. 50. § (3) bekezdése szerinti vételárban lévő felhalmozott kamatot.

Végleges jelleggel nyújtott támogatások és más ellenérték nélküli kifizetések

Ha a kedvezményezett a pénzeszközt jogszabály vagy szerződés alapján nem visszafizetési kötelezettség mellett kapta; a végleges jelleget nem befolyásolja, ha az átvevőt a felhasználásáról történő beszámolási, a jogosulatlan igénybevétel, felhasználás tekintetében visszafizetési kötelezettség terheli.

Végleges kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség

Az a pénzértékben kifejezett, jogszabályból, jogerős bírói ítéletből vagy hatósági határozatból, szerződésből – ideértve az átvállalt kötelezettségeket is – jogszerűen eredő elismert tartozás, amely kifizetésének feltételeit a másik fél már teljesítette; ilyennek minősül különösen a számfejtett személyi juttatás, a teljesítésigazolással ellátott számlázott termékértékesítésért vagy szolgáltatásnyújtásért fizetendő ellenérték, valamint a felvett hitelek, kölcsönök, kapott visszatérítendő támogatások, kölcsönök visszafizetendő összege és annak kamatai.

Kis összegű követelések

A központi költségvetésről szóló törvényben meghatározott értékhatár alatti követelés.

4. Számviteli alapelvek

A költségvetési szerveknek is alkalmazniuk kell az Szt.-ben meghatározott számviteli alapelveket, azzal az eltéréssel, hogy a költségvetési gazdálkodás sajátosságaiból adódóan vannak olyan alapelvek, melyeket a költségvetési szerveknek eltéréssel kell alkalmazniuk, ezeket az eltéréseket az Áhsz. konkrétan előírja.

Valódiság elve

A könyvvitelben rögzített és a költségvetési beszámolóban szereplő tételeknek a valóságban is megtalálhatóknak, bizonyíthatóknak, kívülállók által is megállapíthatóknak kell lenniük.

Értékelésük meg kell hogy feleljen az Szt.-ben és az Áhsz.-ben előírt értékelési elveknek és az azokhoz kapcsolódó értékelési eljárásoknak.

Az Szt. hatályos előírásai alapján megállapítható, hogy ennek az alapelvnek a szerepe felértékelődött, mivel az egyes értékelési eljárások a mérleg valódiságát tartják elsődlegesnek, szemben az óvatosság elvével.

A költségvetési szerveknek a valódiság elvét az Szt.-ben rögzített szabályok szerint kell alkalmazniuk.

A valódiság elve a számviteli politikában két területen érvényesül:

– az eszközök és források értékelési szabályzatában,

– a megbízható és valós összkép kialakítását szolgáló információkon belül az egyes értékelési eljárások alkalmazásánál.

Világosság elve

A könyvvezetést és a költségvetési beszámolót áttekinthető, érthető, az Áhsz.-nek megfelelően rendezett formában kell elkészíteni. A költségvetési szerveknek a világosság elvét az Szt.-ben rögzített szabályok szerint kell alkalmazniuk. A számviteli politikában ehhez az alapelvhez a bizonylatokkal kapcsolatos szabályozás kapcsolódik.

Következetesség elve

A költségvetési beszámoló tartalma és formája, valamint az azt alátámasztó könyvvezetés tekintetében az állandóságot és az összehasonlíthatóságot biztosítani kell.

A következetesség elve a számviteli politika vonatkozásában azt is jelenti, hogy az abban megfogalmazott szabályokat, eljárásokat következetesen alkalmazni kell, tehát nem célszerű évente a számviteli politikát új alapokra helyezni, teljesen újraszabályozni.

Folytonosság elve

Az üzleti év nyitó adatainak meg kell egyezniük az előző üzleti év megfelelő záró adataival. Az egymást követő években az eszközök és a források értékelése, az eredmény számbavétele csak az Szt.-ben meghatározott szabályok szerint változhat.

A költségvetési szerveknek a folytonosság elvét az Szt.-ben rögzített szabályok szerint kell alkalmazniuk.

A számviteli politikában ezzel az alapelvvel kapcsolatban akkor szükséges intézkedni, ha a választható értékelési módot feltétlenül egyik évről a másikra meg kell változtatni. Ebben az esetben az értékelés változtatása hatásának mérési feladatait is rögzíteni szükséges.

Bruttó elszámolás elve

A bevételek és a költségek (ráfordítások), illetve a követelések és a kötelezettségek egymással szemben – az Szt.-ben szabályozott esetek kivételével – nem számolhatók el.

A költségvetési szerveknél is fontos a bruttó elszámolási alapelvnek az alkalmazása, mert arra is figyelemmel kell lenni, hogy a központi költségvetés is bruttó módon tartalmazza a bevételeket és a kiadásokat. Ennek következtében a nettósított zárszámadás a költségvetéssel összehasonlíthatatlan lenne. (De természetesen ugyanez a probléma jelentkezne az intézményi költségvetés és költségvetési beszámoló vonatkozásában is.)

A tartalom elsődlegessége a formával szemben

A beszámolóban és az azt alátámasztó könyvvezetés során a gazdasági eseményeket, ügyleteket a tényleges gazdasági tartalmuknak megfelelően az Szt. alapelveihez, vonatkozó előírásaihoz igazodóan kell bemutatni, illetve annak megfelelően kell elszámolni.

A költségvetési szerveknek a tartalom elsődlegessége a formával szemben alapelvet az Szt.-ben rögzített szabályok szerint kell alkalmazniuk.

A költségvetési szerveknek a számviteli politika kialakításánál gondoskodniuk kell arról, hogy a gazdasági eseményeket a valóságos tartalmuk szerint kell a számviteli elszámolások során megítélni és elszámolni. (Például bérelt ingatlanok felújítása és a bérleti díj közötti nettó elszámolás megtiltása.)

Lényegesség elve

Lényegesnek minősül a beszámoló szempontjából minden olyan információ, amelynek elhagyása vagy téves bemutatása – az ésszerűség határain belül – befolyásolja a beszámoló adatait felhasználók döntéseit.

A vállalkozás folytatásának elve

Az Szt. szabálya szerint ez az alapelv azt jelenti, hogy a beszámoló elkészítésekor és a könyvvezetés során abból kell kiindulni, hogy a gazdálkodó szervezet a belátható jövőben is fenn tudja tartani működését, folytatni tudja tevékenységét, nem várható a működés beszüntetése vagy bármilyen okból történő jelentős csökkenése.

A költségvetési szerveknél a vállalkozás folytatásának az elve azt jelenti, hogy a költségvetési szerv folytatja tevékenységét, vagyonát, anyagi eszközeit ennek érdekében veszi számba, mérlegeli a vele szemben támasztott követelményeket, tervezi és biztosítja az azok teljesítéséhez szükséges feltételeket. Ez az alapelv magában foglalja a szerkezeti változások megfigyelésének szükségességét is. Az elv teljesítése tehát perspektivikus gondolkodást, körültekintő tervezést, a tartalékok és a szükséges (többlet) források feltárását, adekvát munkaszervezet kialakítását és megfelelő munkaszervezést igényel a költségvetési szerv vezetésétől. A feladatok végrehajtásáról készített költségvetési beszámolónak meg kell alapoznia a következő év, évek költségvetési tervezését.

Külön jelentőséget ad ennek az elvnek az, hogy a költségvetési szervek – szociális, egészségügyi, oktatási, kutatási stb. területen – közfeladatot látnak el, az állam „megbízásából” lakossági igényeket elégítenek ki, a tevékenység folytatásáért a költségvetési szerv vezetői fokozott felelősséggel tartoznak. Ennek a felelősségnek tudatában kell számba venniük feladataikat, az azokban bekövetkezett vagy várható változásokat, és azok gondos mérlegelésével kell elkészíteniük költségvetésüket és kell számot adniuk a költségvetési beszámolóban működésükről.

A költségvetési szervek esetében az előzőekben foglalt körültekintő, gondos eljárás mellett feltétlenül figyelembe kell venni azt a tényt, hogy a végezhető feladatok körét, volumenét, a tevékenység jellegét a költségvetési szervek nem alakíthatják ki saját hatáskörükben, mivel ezt az irányító (felügyeleti) szervnek van joga gyakorolni.

A költségvetési szerveknek a számviteli politikájuk kialakítása során a tevékenység meghatározásánál és a feladatváltozás megjelenítésének szabályozásánál kell erre az alapelvre kitérniük.

Teljesség elve

A gazdálkodónak könyvelnie kell mindazon gazdasági eseményeket, amelyeknek az eszközökre és a forrásokra, illetve a tárgyévi eredményre gyakorolt hatását a beszámolóban ki kell mutatni, ideértve azokat a gazdasági eseményeket is, amelyek az adott költségvetési évre vonatkoznak.

A költségvetési szerveknél a teljesség elve azt jelenti, hogy el kell számolni a naptári évre szóló költségvetéshez kapcsolódó minden, ebben az időszakban teljesült kiadást és bevételt. Ezt az elszámolást a Költségvetési számvitel tartalmazza.

Óvatosság elve

Az óvatosság elve azt jelenti az Szt. szerint, hogy nem lehet eredményt kimutatni akkor, ha az árbevétel, a bevétel pénzügyi realizálás bizonytalan. A tárgyévi eredmény meghatározása során az értékvesztés elszámolásával, a céltartalék képzésével kell figyelembe venni az előrelátható kockázatot és feltételezhető veszteséget akkor is, ha az az üzleti év mérlegének fordulónapja és a mérlegkészítés időpontja között vált ismertté. Az értékcsökkenéseket, az értékvesztéseket és a céltartalékokat el kell számolni, függetlenül attól, hogy az üzleti év eredménye nyereség vagy veszteség.

A költségvetési szerveknél az óvatosság elve érvényesítésekor a céltartalék képzésére vonatkozó szabályok nem alkalmazhatók.

A költségvetési szerveknek is fontos foglalkozni az óvatosság elve alapján az értékvesztéssel. A készletek, a követelések, a részvények, más értékpapírok és befektetések árfolyamcsökkenését, értékvesztését itt is el kell számolni, a költségvetési beszámolóban a tényleges vagyoni értéket kell szerepeltetni.

Összemérés elve

Az adott időszak eredményének meghatározásakor a tevékenységek adott időszaki teljesítéseinek elismert bevételeit és a bevételeknek megfelelő költségeit (ráfordításait) kell számításba venni, függetlenül a pénzügyi teljesítéstől. A bevételeknek és a költségeknek ahhoz az időszakhoz kell kapcsolódniuk, amikor azok gazdaságilag felmerültek.

A költségvetési szerveknél az összemérés elve oly módon érvényesül, hogy a költségvetési és vállalkozási maradvány megállapításakor a bevételeket és kiadásokat tevékenységenként elkülönítve kell figyelembe venni.

Egyedi értékelés elve

Az eszközöket és a kötelezettségeket a könyvvezetés és a beszámoló elkészítése során egyedileg kell rögzíteni és értékelni.

A költségvetési szerveknek az egyedi értékelés alapelvét az Szt.-ben rögzített szabályok szerint kell alkalmazniuk, azzal az eltéréssel, hogy az egyszerűsítés alá vont követeléseknél ez az értékelés sajátosan jelenik meg.

Időbeli elhatárolás elve

Az olyan gazdasági események kihatásait, amelyek két vagy több üzleti évet is érintenek, az adott időszak bevételei és költségei között olyan arányban kell elszámolni, ahogyan az alapul szolgáló időszak és az elszámolási időszak között megoszlik; a pénzügyi számvitelben kötelező az alkalmazása.

A költségvetési szerveknél ez az alapelv úgy érvényesül, hogy a költségvetési számvitelben nem lehet alkalmazni.

Költség-haszon összevetésének elve

A beszámolóban (a mérlegben, eredménykimutatásban, a kiegészítő mellékletben) nyilvánosságra hozott információk hasznosíthatósága (hasznossága) álljon arányban az információk előállításának költségeivel.

A költségvetési szerveknél ezt a számviteli alapelvet a törvények és a kormányrendeletek által előírt információ szolgáltatások esetében nem lehet figyelembe venni.

5. Az államháztartás számviteli rendszere

Az államháztartás számviteli rendszerét az 1. ábrán tekinthetjük át.

5.1. Költségvetési számvitel

A költségvetési számvitel lényegét a 2. ábrán mutatjuk be.

A költségvetési számvitelben a költségvetési szerv kiadási és bevételi előirányzatait, azok teljesítését, valamint a bevételekhez kapcsolódó követeléseket és a kiadásokhoz kapcsolódó kötelezettségvállalásokat, más fizetési kötelezettségeket (a továbbiakban: kötelezettségvállalások) kell folyamatosan mérni. Ennek a számvitelnek az adatai szolgáltatják az adatokat a költségvetési tervezéshez, az évközi adatszolgáltatásokhoz, az év végi zárszámadáshoz.

1. ábra: Az államháztartási számvitel

A költségvetési számvitelben a könyvvezetést az egységes rovatrend alapján kell kialakítani. Az egységes rovatrend felépítését és az egyes rovatokhoz kapcsolódó magyarázatokat az Áhsz. 15. melléklete tartalmazza. A főkönyvi könyvelés a 0. Nyilvántartási számlaosztályban a 03–09. főkönyvi számlákon történik, a 00. Nyilvántartási ellenszámlákkal szemben.

2. ábra: A költségvetési számvitel

A könyvvezetésnél a kettős könyvvitel alapvető szabályai szerint kell eljárni.

A könyvelés lényege, hogy minden rovathoz kijelölésre került egy-egy főkönyvi számla a 0. Nyilvántartási számlaosztályban. A költségvetési kiadásokat a 03. számlacsoport és alszámláin, a költségvetési bevételeket a 09. számlacsoport és alszámláin kell a következő megbontásban könyvelni:

– előirányzatok (1-es végű számla),

– követelések a bevételeknél és a kötelezettségek a kiadásoknál (2-es végű számla),

– teljesítések (3-as végű számla).

Az előirányzatok könyvelési szabályai

A kiadási és bevételi előirányzatokat a költségvetési szerveknek az elemi költségvetés alapján kell a költségvetési számvitelben rögzíteniük. Az előirányzatoknál nincsenek nyitó adatok. Az előirányzatok állományba vétele, mind a kiadási, mind a bevételi előirányzatok esetében a 001. Előirányzat nyilvántartási ellenszámlával szemben történik. Az előirányzatok könyvelésének rendjét az alábbi, 3. ábra szemlélteti:

3. ábra: Az előirányzatok elszámolási szabályai

Az előirányzatoknál a következő gazdasági események fordulhatnak elő:

Nyitó tételek: elemi költségvetésből

Növekedések:

– előirányzat-módosítások (OGY, Kormány, irányítószervi és saját hatáskörben),

– előirányzat-átcsoportosítások (fejezetek között, költségvetési szerv előirányzatai között),

Csökkenések:

– előirányzat-módosítások (OGY, Kormány, irányítószervi és saját hatáskörben)

– Ide tartozik a zárolás és az előirányzat-törlés is.

– előirányzat-átcsoportosítások (fejezetek között, költségvetési szerv előirányzatai között).

Az előirányzatokat minden rovathoz külön-külön meg kell nyitni az elemi költségvetésnek megfelelően, és az évközi változásokat az ezekhez kapcsolódó dokumentumok alapján kell a főkönyvi könyvelésben rögzíteni. Egyetlen esetben fordulhat elő, hogy egy előirányzat-számlához nem kapcsolódhat sem kötelezettségvállalási, sem teljesítési számla, ez a K512. Tartalékok rovatnál megnyitott 055121. Tartalékok előirányzata számla.

Az előirányzat számlákat év végén az ellenszámlával (001.) szemben kell lezárni.

Követelések nyilvántartása

Minden bevételi rovathoz kapcsolódik egy követelés számla. A követeléseket a 09. főkönyvi számla alszámláin kell rögzíteni. A követeléseket minden esetben a 004. Követelés nyilvántartási ellenszámlával szemben kell elszámolni. A követelések könyvelési rendjét az alábbi, 4. ábra szemlélteti:

4. ábra: A követelések elszámolása

A követeléseknél előforduló gazdasági események a következők lehetnek:

Nyitó tételek (az előző évi könyvelésből kerül átvételre a nyitó tételek között)

Növekedések:

– követelés keletkezése, előírása,

– követelés átvétele,

– követelés vásárlása,

– elszámolt értékvesztés visszaírása,

– árfolyamváltozás.

Csökkenések:

– követelés behajthatatlanná válása,

– követelés értékesítése,

– követelés átadása,

– követelés elengedése,

– követelések elszámolt értékvesztése,

– követelés árfolyamváltozása.

A felsorolt gazdasági esemény jogcímek nem tartalmazzák a követelés teljesülése esetén a követelésállomány csökkenését, mivel ezt a gazdasági eseményt év közben nem lehet követeléscsökkenésnek könyvelni. Az egyes bevételi rovathoz tartozó követelés számla mindig a teljes halmozott összeget tartalmazza. A követelés számlákat az év végén az ellenszámlával (004.) szemben kell lezárni.

A követeléseket meg kell bontani költségvetési évben esedékes és a költségvetési évet követően esedékes követelésekre. Költségvetési évben esedékes követeléskent kell nyilvántartani az olyan követeléseket, amelyek teljesítésének határnapja vagy a teljesítésére rendelkezésre álló határidő kezdő napja a követelés nyilvántartásba vételének évére esik.

Azokat a követeléseket, amelyek nem tartoznak az előbbi körbe, a költségvetési évet követően esedékes követelésként kell nyilvántartani.

A költségvetési évben, illetve a költségvetési évet követően esedékes követelések elkülönítését a követelések nyilvántartására megnyitott ellenszámlákon kell megkülönböztetni. Ezek a következők:

– 0041. Költségvetési évben esedékes követelés nyilvántartási ellenszámlája,

– 0042. Költségvetési évet követően esedékes követelés nyilvántartási ellenszámlája.

Az Áhsz. nem tartalmaz azzal kapcsolatban előírást, hogy az egyes bevételi rovatokhoz kapcsolódóan a költségvetési szerveknek a főkönyvi könyvelésben vagy a részletező nyilvántartásokban kell az évek közötti megkülönböztetést rögzíteniük.

A költségvetési beszámolóban minden bevételi rovatnál rovatonként be kell mutatni a költségvetési szerveknek, hogy az adott követelés a költségvetési évben vagy a költségvetési évet követően esedékes.

A behajthatatlan követelések leírása esetén a behajthatatlanság tényét és mértékét minden esetben bizonyítani kell. A behajthatatlan követelés leírása nem minősül a követelés elengedésének.

A behajthatatlanság eseteit az Áhsz. értelmező rendelkezései tartalmazzák.

A behajthatatlannak minősített követelésekre kapott összeget az eredeti követeléssel azonos nyilvántartási számlán kell nyilvántartásba venni. Abban az esetben, ha a követelésre korábban már értékvesztést számoltak el, a követelés nyilvántartott összegét meghaladóan realizált bevétel összegét az eredeti követeléssel azonos nyilvántartási számlán kell nyilvántartásba venni.

A kötelezettségvállalások nyilvántartása

A kötelezettségvállalásokat minden kiadási rovathoz kapcsolódóan el kell számolni a 05. főkönyvi számla alszámláin. A kötelezettségvállalások ellenszámlája minden esetben a 002. Kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség nyilvántartási ellenszámla. A kötelezettségek könyvelési szabályait az alábbi, 5. ábra szemlélteti:

5. ábra: Kötelezettségvállalások elszámolása

A kötelezettségvállalásoknál a gazdasági események a következők lehetnek:

Nyitótételek (az előző évi könyvelésből kerül átvételre)

Növekedések:

– a kötelezettségvállalás keletkezése,

– a kötelezettségvállalás árfolyamváltozás miatti növekedése,

– átvett kötelezettségvállalások.

Csökkenések:

– a kötelezettségvállalás más általi átvétele,

– a kötelezettségvállalás elengedése,

– a kötelezettségvállalást érintő árfolyamváltozás miatti csökkenések.

A gazdasági események nem tartalmazzák a kötelezettségvállalások teljesítése miatti csökkenéseket. A kötelezettségvállalások csökkenését év közben nem lehet az adott kiadási rovathoz kapcsolódóan elszámolni.

A kötelezettségszámlák év közben a teljes, halmozott kötelezettségvállalásokat tartalmazzák. Az egyes kiadási rovatokhoz kapcsolódó kötelezettségvállalási számlákat az ellenszámlával (002.) szemben kell lezárni.

A kötelezettségvállalásokat – hasonlóan a követelésekhez – meg kell különböztetni a szerint, hogy a költségvetési évben vagy a költségvetési évet követően esedékesek. Azokat a kötelezettségvállalásokat, amelyek teljesítésének a határnapja vagy a teljesítésére rendelkezésre álló határidő kezdő napja a költségvetési évre esik, minden esetben a költségvetési évet illető kötelezettségként kell elszámolni. A kötelezettségvállalások esetében – eltérően a követelésektől – még egy fontos csoportosítási szempontot is figyelembe kell venni. Ez a besorolási szempont a kötelezettségvállalásokat a szerint különbözteti meg, hogy a kötelezettségvállalás véglegesnek minősül-e. A végleges kötelezettségvállalás fogalmát az Áhsz. értelmező rendelkezései tartalmazzák. Az egyes kiadási rovatokhoz kapcsolódó kötelezettségvállalások elkülönítése az előzőekben említett kétféle besorolás szerint kizárólag az ellenszámlákon bonyolódik. Ezek a következők:

– 0021. Költségvetési évben esedékes kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség nyilvántartási ellenszámla

– 0022. Költségvetési évben esedékes végleges kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség nyilvántartási ellenszámla

– 0023. Költségvetési évet követően esedékes kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség nyilvántartási ellenszámla

– 0024. Költségvetési évet követően esedékes végleges kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség nyilvántartási ellenszámla

Az Áhsz. a kötelezettségvállalásoknál sem tartalmaz arra vonatkozóan előírásokat, hogy az előbbi megbontásokat az egyes kiadási rovatokhoz kapcsolódóan főkönyvi könyvelésben vagy a részletező nyilvántartásokban kell vezetni. Ezt a költségvetési szerveknek saját hatáskörükben kell eldönteniük, de figyelemmel kell lenniük arra, hogy a költségvetési beszámolóban minden kiadási rovathoz kapcsolódóan be kell mutatni a kötelezettségvállalásokat (ezekhez még nem történt teljesítés) és a végleges kötelezettségvállalásokat is.

Az Áhsz. nem határozza meg a kötelezettségvállalások rögzítésének időpontját. Erre az Áht.-ban és az Ávr.-ben foglalt szabályokat kell alkalmazni. Az Áhsz. ezeket a szabályokat nem változtatta meg.

Minden költségvetési szervnek a saját belső szabályzataiban rendeznie kell a kötelezettségvállalások rendjét és a nyilvántartásba vételi időpontokat.

A kötelezettségvállalásokat meg kell különböztetni a szerint is, hogy a költségvetési évben vagy a költségvetési évet követően esedékesek. Ezen belül teljes összegükben a költségvetési évben esedékes kötelezettségvállalásként kell kimutatni az Ávr. 46. § (1) bekezdésében foglalt eseteket. Ennek lényege, hogy a költségvetési szerv és a fejezeti kezelésű előirányzat költségvetési kiadási előirányzatai terhére abban az esetben vállalható kötelezettség, ha az abból származó valamennyi kifizetés a költségvetési évet követő év június 30-áig megtörténik. Így nem kell a tárgyévben vállalt kötelezettségnek azt a részét tárgyévet követő évi kötelezettségvállalásnak tekinteni, melyről már a felmerülésekor ismert, hogy csak a következő évben esedékes.

A kötelezettségvállalások nyilvántartásba vételének egyik sajátos esete az Ávr. 46. § (2)–(4) bekezdéseiben meghatározott ún. több év előirányzatait terhelő kötelezettségvállalási kör, mely szerint a költségvetési szerv és fejezeti kezelésű előirányzat előirányzatai terhére határozatlan idejű vagy a költségvetési évet követő év június 30-át követő időpontra is fizetési kötelezettséget tartalmazó határozott idejű fizetési kötelezettség esetén a december 31-éig esedékes fizetési kötelezettségek mértékéig a költségvetési év, a december 31-ét követően esedékes fizetési kötelezettségek az esedékesség szerinti év kiadási előirányzatai terhére vállalható a kötelezettség. Hasonló módon kell eljárni a központi kezelésű előirányzatok, a helyi önkormányzatok, nemzetiségi önkormányzatok, társulások és a térségi fejlesztési tanácsok kiadási előirányzatainál is.

Az Áhsz. 43. § (7) bekezdésében foglaltak szerint az előzőek szerinti kötelezettségvállalásokat a számviteli nyilvántartásokban a teljesítés határnapjára, határidejére tekintettel meg kell osztani költségvetési évben esedékes és költségvetési évet követően esedékes kötelezettségvállalásokra.

Teljesítések nyilvántartása

A kiadási és bevételi előirányzatok teljesítését a 03. és a 09. nyilvántartási számlák 3-as végű számláin kell közgazdasági osztályozás szerint, és a 003. Kiadások nyilvántartási ellenszámlával és a 005. Bevételek nyilvántartási ellenszámlával szemben kell funkcionális osztályozás szerint elszámolni. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy egy könyvelési tételben kell rögzíteni a közgazdasági és a funkcionális osztályozás szerinti elszámolásokat.

A teljesítések közgazdasági osztályozás szerinti elszámolása a rovatrendre épül, míg a funkcionális osztályozásnál a kiadásoknál és a bevételeknél meg kell különböztetni az alap- és a vállalkozási tevékenységre jutó teljesítéseket, valamint a kiadási teljesítéseknél az egyik tevékenységhez közvetlenül hozzá nem rendelhető kiadásokat általános kiadásként kell nyilvántartásba venni.

A teljesítések könyvvitelét az alábbi, 6. ábra szemlélteti:

6. ábra: A teljesítések elszámolása

A funkcionális osztályozást az ellenszámlán kell jelölni.

A kiadási és bevételi teljesítéseket főszabályként a pénzügyi számvitelben a pénzeszközök változását eredményező gazdasági eseményként kell a költségvetési számvitelben a 03. és a 09. nyilvántartási számlákon rögzíteni. Szintén teljesítésként kell az általános szabályoktól eltérően állományba venni a következő eseteket:

– a helyi önkormányzat, helyi nemzetiségi önkormányzat nettó finanszírozása során a Kincstár által levont és megfizetett közterheket, valamint a forgótőke elszámolását. A forgótőke fogalmát az Ávr. értelmező rendelkezései tartalmazzák. Forgótőke: a központosított illetményszámfejtés esetén a megbízó és a Kincstár között létrejött megállapodás alapján olyan engedményezés, amely jogszabályon és munkavállaló egyéni megbízásán alapuló munkáltatói fizetési kötelezettség – ideértve a társadalombiztosítási szolgáltatások kifizetőhelyi kötelezettségét is – teljesítésének fedezetét képezi;

– az azonosítás alatt álló tételek azonosítása esetén az alap- és a vállalkozási tevékenységre történő elszámolásokat;

– az immateriális javak, tárgyi eszközök, készletek és az igénybe vett szolgáltatások szállítójának előlegként megfizetett összegek elszámolásánál keletkező bevételt vagy kiadást. Az előzőekben felsorolt előlegeket akkor kell elszámolni költségvetési kiadásként és bevételként, ha a szállítótól a beszerzésekről és a szolgáltatásokról az előleget is tartalmazó számla megérkezett, illetve annak teljesítésigazolása is megtörtént;

– a foglalkoztatottaknak utólagos elszámolásra adott előlegekkel történő elszámoláskor a felmerült költségvetési kiadásokat;

– a foglalkoztatottaknak adott illetmény-, munkabérelőlegek levonásának illetményként, illetve munkabérként történő elszámolását;

– a kapott előlegek elszámolásakor a bevételi teljesítés elszámolását;

– a decemberben kifizetett személyi juttatások következő év január hónapjában személyi juttatási kiadásként történő elszámolását;

– a korábban beszerzett utalványok, bérletek és más hasonló, készpénz-helyettesítő fizetési eszköznek nem minősülő eszközök foglalkoztatottak, ellátottak részére történő kiadását, támogatásként történő átadását, valamint a hiányzó, megsemmisült, érvénytelenített utalványok, bérletek állományból történő kivezetésének kiadásként történő elszámolását;

– a korengedményes nyugdíjazásról szóló 181/1996. (XII. 6.) Korm. rendelet 1. § (2) bekezdése alapján a munkáltató által a Nyugdíjbiztosítási Alapnak megfizetett hozzájárulást a nyugdíjfolyósítás évében;

– a támogatás, ellátás továbbadása céljából más szervezet fizetési számlájára folyósított összegeket annak felhasználásakor;

– más szervezet által beszedett, de más szervezetet megillető összegeket a bevételt beszedő szervezet által – jogszabály felhatalmazása alapján – történő felhasználásakor az annak terhére teljesített kiadásokat a bevételt megillető szervezetnél;

– a társadalombiztosítás pénzügyi alapjainál a nem a társadalombiztosítás pénzügyi forrásaiból finanszírozott ellátások esetén a társadalombiztosítás pénzügyi alapjai által teljesített kifizetéseket a finanszírozó szervezetnél;

– a megelőlegezett társadalombiztosítási és családtámogatási ellátások elszámolása során a kifizetőt terhelő ellátásokat, a kifizetőhelyi költségtérítés összegének elszámolását;

– a kiadások harmadik fél általi olyan finanszírozását, amely során e harmadik fél támogatásként a kedvezményezettet terhelő fizetési kötelezettségeket közvetlenül a jogosult számára téríti meg (így különösen a banki, európai uniós szállítói finanszírozást);

– az előző évi éves költségvetési beszámolóban kimutatott költségvetési maradvány, vállalkozói maradvány igénybevételét az előző évi beszámoló elkészültét követően, függetlenül attól, hogy a maradványok jóváhagyása még ebben az időpontban egyik alrendszerben sem történhetett meg;

– az Szt. szerinti esetekben a követelések és kötelezettségek egymással szembeni, beszámítással történő rendezését.

A kiadási és bevételi teljesítéseknél a külföldi pénzértékre szóló követelések és kötelezettségek teljesítéseinél a következő szabályokat kell alkalmazni:

– A külföldi pénzértékre szóló követelésekre vonatkozó teljesítést az Áhsz. 20. § (3) és (4) bekezdése szerinti devizaárfolyam forintértékén kell nyilvántartásba venni. A külföldi pénzértékre szóló eszköz, kötelezettség forintértékének meghatározásakor a valutát, devizát a Magyar Nemzeti Bank által közzétett, hivatalos devizaárfolyamon kell forintra átszámítani. Ha a Magyar Nemzeti Bank által nem jegyzett és nem konvertibilis valutát, ilyen valutára szóló eszközöket és kötelezettségeket kell forintra átszámítani, az átszámítást az Szt. 60. § (5) bekezdése szerinti módon kell elvégezni. Ebben az esetben a valuta szabadpiaci árfolyamán – ennek hiányában országos napilapban a világ valutáinak árfolyamáról közzétett tájékoztató adatai alapján – a Magyar Nemzeti Bank, illetve az Európai Központi Bank által jegyzett devizára átszámított értéket kell a Magyar Nemzeti Bank, illetve az Európai Központi Bank által közzétett, hivatalos devizaárfolyamon forintra átszámítani.

– A külföldi pénzértékre szóló kötelezettségvállalásra vonatkozó teljesítést, ha az devizaszámláról devizában vagy valutapénztárból valutában történik, a valuta, deviza nyilvántartási árfolyamán kell nyilvántartásba venni.

– A forintban vásárolt valutában, devizában külföldi pénzértékre szóló kötelezettségvállalás teljesítését a devizáért, valutáért ténylegesen fizetett forintértéken kell nyilvántartásba venni.

– Ha a kapott, fizetett összeg több, mint a követelés, kötelezettségvállalás könyv szerinti forintértéke, a különbséget a K354. Egyéb pénzügyi műveletek kiadásai vagy B409. Egyéb pénzügyi műveletek bevételei rovatokhoz vezetett nyilvántartási számlákon kell nyilvántartásba venni. Ha a kapott, fizetett összeg kevesebb, mint a könyv szerinti forintérték, a különbséggel a követelés, kötelezettségvállalás összegét kell csökkenteni.

A követeléseknél és a kötelezettségvállalásoknál is előfordulhatnak olyan esetek, amikor a nyilvántartásba vétel kizárólag a teljesítésekkel egyidejűleg történhet. Ezek a következők:

Kötelezettségvállalásoknál:

– K913. Államháztartáson belüli megelőlegezések folyósítása

– K915. Központi, irányító szervi támogatás folyósítása

– K916. Pénzeszközök betétként elhelyezése

Követeléseknél:

– B11. Önkormányzatok működési támogatásai

– B15. Működési célú visszatérítendő támogatások, kölcsönök igénybevétele államháztartáson belülről

– B16. Egyéb működési célú támogatások bevételei államháztartáson belülről

– B21. Felhalmozási célú önkormányzati támogatások

– B24. Felhalmozási célú visszatérítendő támogatások, kölcsönök igénybevétele államháztartáson belülről

– B25. Egyéb felhalmozási célú támogatások bevételei államháztartáson belülről

– B811. Hitel-, kölcsönfelvétel államháztartáson kívülről

– B813. Maradvány igénybevétele

– B814. Államháztartáson belüli megelőlegezések

– B816. Központi, irányító szervi támogatás

– B817. Betétek megszüntetése

– B824. Külföldi hitelek, kölcsönök felvétele

A kiadási teljesítéseknél sajátos elszámolási feladatot jelent az illetményelszámolás a központosított illetményszámfejtés körébe tartozó szervezeteknél, ahol a K1-2. rovatokhoz kapcsolódóan vezetett nyilvántartási számlákon a kiadások teljesítését a központosított illetményszámfejtés szabályairól szóló 422/2012. (XII. 29.) Korm. rendelet (a továbbiakban: KIR rendelet) 29/A. § a)–d) pontjai szerint megküldött könyvelési értesítő vagy más adatszolgáltatás szerint kötelesek nyilvántartásba venni. Az Áht. 83. § (1) bekezdése szerinti nettó finanszírozás esetén ezzel egyidejűleg a nettósításba bevont központi támogatások bruttó összegét a B11. Önkormányzatok működési támogatásai rovatokhoz kapcsolódóan vezetett nyilvántartási számlákon is nyilvántartásba kell venni.

A Kincstár és a központosított illetményszámfejtés körébe tartozó szervezetek legalább negyedévente, a tárgynegyedévet követő hónap 15. napjáig kötelesek egymással egyeztetni a könyvelési értesítő és a költségvetési szerv részletező nyilvántartásaiban szereplő adatok közötti esetleges eltéréseket. Az egyeztetés során a KIR rendelet 23. § (5) és (6) bekezdése szerint kell eljárni. A feltárt és mindkét fél által elfogadott eltérésekről a Kincstár helyesbítő könyvelési értesítőt küld.

A költségvetési számvitelben kizárólag olyan kiadási és bevételi teljesítéseket szabad elszámolni, melyek véglegesnek tekinthetőek. Ennek megfelelően ebben a számvitelben nem szabad elszámolni olyan kiadásokat és bevételeket, melyek a költségvetési pénzeszköz számlákon tényleges pénzforgalomként megjelennek, de nem képezik még sem az alap-, sem a vállalkozási tevékenység részét. Tehát nem lehet itt elszámolni például az azonosítás alatt álló tételeket, az előlegeket, a továbbutalási célú tételeket.

A költségvetési számvitelben kell megjeleníteni a 05. és a 09. főkönyvi számlák mellett a 03. és a 04. főkönyvi számlákat, melyeken a függő és biztos (jövőbeni) követeléseket és a függő kötelezettségeket kell elszámolni. Ezeket a követeléseket és kötelezettségeket az Szt. 3. § (8) bekezdésének 14., 17. és 18. pontjaiban foglaltaknak megfelelően kell kimutatni. Ezek a szabályok a következők:

– Függő követelés: olyan pénzeszközre vagy egyéb eszközre vonatkozó, a mérleg fordulónapján fennálló követelés, amelynek mérlegtételenkénti szerepeltetése jövőbeni eseménytől függ. Idetartoznak különösen a kapott garanciák, kezességek harmadik felek tartozásaiért, valamint a kapott fedezetek, biztosítékok, zálogtárgyak, óvadékok és az opciós ügylet miatti pénzeszköz vagy egyéb eszköz átvételére vonatkozó követelések.

– Biztos (jövőbeni) követelés: olyan pénzeszközre vagy egyéb eszközre vonatkozó, a mérleg fordulónapján fennálló követelés, amelynek mérlegtételenkénti szerepeltetése a szerződés teljesítésétől függ. Idetartoznak különösen: a határidős adásvételi ügyletek, a swap ügyletek határidős része miatti pénzeszköz vagy egyéb eszköz átvételére vonatkozó követelés.

– Függő kötelezettség: az olyan – harmadik személlyel szemben vállalt – kötelezettség, amely a mérleg fordulónapján fennáll, de mérlegtételenkénti szerepeltetése jövőbeni eseménytől függ. A függő kötelezettségek lehetnek pénzeszközre, illetve egyéb eszközre vonatkozó függő kötelezettségek. A pénzeszközre vonatkozó függő kötelezettségek közé tartoznak különösen: a kezességvállalási, a garanciavállalási, a váltókezesi kötelezettség, az opciós ügyletekkel, a nem valódi penziós ügyletekkel, a le nem zárt peres ügyekkel kapcsolatban várható kötelezettségek. Az egyéb eszközre vonatkozó kötelezettségek közé tartoznak különösen a fedezetként, biztosítékként, óvadékként felajánlott (szolgáló) vagyontárgyak és az opciós ügylet miatti egyéb eszköz átadására vonatkozó kötelezettségek.

Az előzőekben felsorolt tételek mellett a költségvetési szerveknek a következő rovatokon megjelenő kiadásokból és bevételekből az előlegként kifizetett, illetve előlegként kapott támogatásokkal kapcsolatos elszámolási követeléseket és kötelezettségeket is a 03., illetve a 04. nyilvántartási számlákon kell kimutatniuk:

– K506. Egyéb működési célú támogatások államháztartáson belülre

– K84. Egyéb felhalmozási célú támogatások államháztartáson belülre

– K511. Egyéb működési célú támogatások államháztartáson kívülre

– K88. Egyéb felhalmozási célú támogatások államháztartáson kívülre

– B16. Egyéb működési célú támogatások bevételei államháztartáson belülről

– B25. Egyéb felhalmozási célú támogatások bevételei államháztartáson belülről

A költségvetési számvitelben a főkönyvi könyvvezetés mellett ki kell alakítani a részletező nyilvántartások vezetésével kapcsolatos eljárási rendet. A részletező nyilvántartások vezetésére vonatkozó kötelezően alkalmazandó szabályokat az Áhsz. 14. melléklete tartalmazza.

A költségvetési számvitelben a következő előírásokat kell figyelembe venni:

Előirányzatok nyilvántartása

Az előirányzatok nyilvántartását folyamatosan, az egységes rovatrend szerinti bontásban kell vezetni, és abba az előirányzatok bármely változását a változást követően azonnal feljegyezni.

Az előirányzatok nyilvántartása tartalmazza legalább

– a megállapított, jóváhagyott eredeti előirányzatot;

– az eredeti előirányzatok módosításainak, átcsoportosításainak jogcímét, összegét, dátumát, hatáskörét (Országgyűlés, Kormány, irányító szerv, saját), az azt elrendelő dokumentum azonosításához szükséges adatokat;

– kincstári kör esetén az előirányzat módosítása, átcsoportosítása Kincstárhoz történő bejelentésének azonosításához szükséges adatokat;

– az államháztartás önkormányzati alrendszerében az előirányzat-módosítás, átcsoportosítás költségvetési rendeleten, határozaton való átvezetésére vonatkozó adatokat;

– az előirányzatok zárolása esetén a zárolás megszüntetésére vagy törlésére vonatkozó adatokat, és

– az előirányzatok – más költségvetési szervhez, fejezeti kezelésű előirányzathoz stb. – átcsoportosítása esetén a kötelezettségek nyilvántartásával való esetleges kapcsolatok leírását.

Kötelezettségvállalások nyilvántartása

A kötelezettségvállalások, más fizetési kötelezettségek nyilvántartásának egyedi jellegűnek kell lennie.

A kötelezettségvállalások, más fizetési kötelezettségek nyilvántartása történhet fizikailag elkülönült nyilvántartásokban is (például személyi juttatások nyilvántartása, ellátások nyilvántartása, szerződések, megrendelések nyilvántartása, általános forgalmi adó nyilvántartása, támogatások nyilvántartása stb.), ha biztosított azok adatainak a 05. számlacsoportban történő folyamatos nyilvántartásba vétele.

Az Áhsz. 2. mellékletében felsorolt szervezetek az ott megjelölt kötelezettségvállalásokról, más fizetési kötelezettségekről vezetett nyilvántartásaikban a kötelezettségvállalásokra vonatkozó általános szabályok szerinti adatokat tartják nyilván azzal az eltéréssel, hogy azokat a 05. számlacsoportban nem vehetik nyilvántartásba, és a könyvviteli számlákon nem számolhatják el az azokkal kapcsolatos gazdasági eseményeket.

A kötelezettségvállalások, más fizetési kötelezettségek nyilvántartása tartalmazza legalább

– a kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség sorszámát, az azt tanúsító dokumentum megnevezését, iktatószámát, keltét, a pénzügyi ellenjegyzésre vonatkozó adatokat, kivéve, ha a pénzügyi ellenjegyzés nem szükséges;

– a kötelezettségvállalást, más fizetési kötelezettséget tanúsító dokumentum megnevezését, iktató- vagy érkeztető számát, keltét;

– a jogosult azonosításához és a pénzügyi teljesítéshez szükséges adatokat;

– a kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség tárgyát, összegét (értékét) az egységes rovatrend rovatai szerint;

– a kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség évek szerinti megoszlását, a költségvetési évben a pénzügyi teljesítési határidőket dátum szerint, hogy abból az Áht. és Ávr. szerinti finanszírozási, likviditási terv összeállítható legyen;

– a kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség módosulásait (például fizetési határidő változása, utólag kapott engedmények stb.), az azokat tanúsító dokumentum megnevezését, iktatószámát, keltét, a pénzügyi ellenjegyzésre vonatkozó adatokat, ha pénzügyi ellenjegyzés szükséges;

– a pénzügyi teljesítések dátumát, összegét, egységes rovatrend szerinti besorolását, az utalványozás Ávr. 59. § (2) bekezdése szerinti dokumentumának azonosításához szükséges adatokat;

– a kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség végleges vagy nem végleges jellegét, végleges kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség esetén annak módosulásait, a pénzügyi teljesítési adatok könyvviteli számlákon történő elszámolásának időpontjait és a könyvviteli számlák megnevezését;

– devizában fennálló kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség esetén a kötelezettségvállalás, más fizetési kötelezettség és annak módosulásai (ideértve az átértékelést is) összegét a forint mellett devizában is, a nyilvántartásba vételi árfolyamot, a mérleg-fordulónapi árfolyamot, a Gst. szerinti adósságot keletkeztető ügylet esetén az államadósság számítása során alkalmazandó árfolyamot;

– váltóval kiváltott kötelezettség esetén a váltó kibocsátásának és a lejáratának idejét, a váltóval kiváltott kötelezettség összegét, a váltóban foglalt kamatot, a váltó bemutatásával, lejáratával, kifizetésével kapcsolatos adatokat, és

– az esetleges egyéb megjegyzéseket.

A függő kötelezettségekről külön nyilvántartást kell vezetni mindaddig, amíg az végleges kötelezettségvállalássá, más fizetési kötelezettséggé nem változik, vagy meg nem szűnik.

Követelések nyilvántartása

A követelések nyilvántartásának egyedi jellegűnek kell lennie. Az egyedi jelleget nem befolyásolja, ha a követelések értékelése egyszerűsített értékelési eljárással, csoportonként történik.

A követelések nyilvántartása történhet fizikailag elkülönült nyilvántartásokban is (például közhatalmi bevételek nyilvántartása, munkavállalókkal kapcsolatos követelések nyilvántartása, szerződések, megrendelések nyilvántartása, pályázatok, kapott támogatások nyilvántartása stb.), ha biztosított azok adatainak a 09. számlacsoportban történő folyamatos nyilvántartásba vétele.

Az Áhsz. 2. mellékletében felsorolt szervezetek az ott megjelölt követelésekről vezetett nyilvántartásaikban a követelésekre vonatkozó nyilvántartás általános szabályai szerinti adatokat tartják nyilván azzal az eltéréssel, hogy azokat a 09. számlacsoportban nem vehetik nyilvántartásba, és a könyvviteli számlákon nem számolhatják el az azokkal kapcsolatos gazdasági eseményeket.

A követelések nyilvántartása tartalmazza legalább

– a követelés sorszámát, nyilvántartásba vételének dátumát;

– a követelést tanúsító dokumentum megnevezését, iktató- vagy érkeztető számát, keltét;

– a kötelezett azonosításához szükséges adatokat;

– a követelés tárgyát, összegét az egységes rovatrend rovatai szerint;

– a követelés teljesítésének határidejét, több részletben vagy folyamatosan (időszakonként) fennálló követelés esetén annak évek szerinti megoszlását, a költségvetési évben a teljesítési határidőket dátum szerint, hogy abból az Áht. és Ávr. szerinti finanszírozási, likviditási terv összeállítható legyen;

– a követelés módosulásainak (például fizetési könnyítések, kedvezmények) jogcímeit, a változások leírását, az azt tanúsító dokumentum megnevezését, iktatószámát, keltét;

– a teljesített befizetések dátumát, összegét, egységes rovatrend szerinti besorolását, az utalványozás, bevételezés dokumentumának azonosításához szükséges adatokat, a pénzeszközök nyilvántartásával való esetleges kapcsolatok leírását;

– a követelés és annak módosulásai, a teljesítési adatok könyvviteli számlákon történő elszámolásának időpontjait és a könyvviteli számlák megnevezését;

– devizában fennálló követelés esetén a követelés és annak módosulásai (ideértve az átértékelést, értékvesztést, annak visszaírását is) összegét a forint mellett devizában is, a nyilvántartásba vételi árfolyamot, a mérleg-fordulónapi árfolyamot;

– a követelésekkel kapcsolatos fizetési felhívások, behajtására tett intézkedések adatait;

– az egyszerűsített értékelési eljárás alá vont követelések esetén a kötelezett besorolásának adatait;

– a követelések értékvesztésével és a behajthatatlanná vált követelésekkel kapcsolatos adatokat;

– váltóval kiváltott követelés esetén a váltó kibocsátójának megnevezését, a kibocsátás és a lejárat idejét, a váltóval kiváltott követelés összegét, a váltóban foglalt kamatot, a váltó forgatásával, leszámítolásával, beváltásával kapcsolatos adatokat; és

– az esetleges egyéb megjegyzéseket.

A függő és a biztos (jövőbeni) követelésekről külön nyilvántartást kell vezetni mindaddig, amíg az végleges követeléssé nem változik, vagy meg nem szűnik.

A költségvetési számvitelhez kapcsolódó beszámolási kötelezettség

A költségvetési számvitellel biztosítható beszámolási adatszolgáltatások:

Költségvetési jelentés

A költségvetési jelentésben kell kimutatni az egységes rovatrend szerinti tagolásban az eredeti és módosított előirányzatokat, az azokra vonatkozó követeléseket, kötelezettségvállalásokat, valamint az előirányzatok teljesítését. A teljesített bevételeket és kiadásokat kormányzati funkciók szerint is be kell mutatni a kapcsolódó mutatószámokkal együtt.

A követeléseket és kötelezettségvállalásokat meg kell bontani tárgyévi és következő évi adatokra, a kötelezettségvállalásokat ezen belül még tovább kell bontani kötelezettségvállalásra és végleges kötelezettségvállalásra.

A költségvetési jelentés sorszerkezete mindezek alapján a rovatrendre épül. Az egyes rovatokon belül az államháztartás információs igényeinek megfelelően még további részletező alábontások is megtalálhatóak a tényleges teljesítés szintjén.

Az oszlopszerkezet:

– előirányzatok;

– állományi adatok (követelések és kötelezettségvállalások);

– forgalmi, teljesítési adatok.

A költségvetési jelentés az előzőekben leírt szerkezete a költségvetési kiadások és bevételek közgazdasági osztályozás szerinti bemutatását jelenti. Szintén a költségvetési jelentésen belül külön űrlapokon kell bemutatni a rovatrend szerinti kiadásokat és bevételeket kormányzati funkciók szerint.

Maradványkimutatás

A maradványkimutatást a bevételi és kiadási teljesítési számlák adatai alapján kell összeállítani, külön az alaptevékenységre (ideértve a szabad kapacitást kihasználó tevékenységet is) és külön a vállalkozási tevékenységre. A bevételi és kiadási teljesítési adatokon belül kizárólag a finanszírozási kiadások és bevételek összegét kell külön sorokban bemutatni, további rovatrendi megbontás nem lehetséges. A korábbi (2014. év előtti) maradványelszámolásokhoz képest jelentős változás, hogy ebben a kimutatásban kizárólag a vállalkozási tevékenység maradványát terhelő befizetési kötelezettség összegét kell kimutatni, az alaptevékenység maradványát terhelő befizetési kötelezettségeket, korrekciókat itt nem lehet kimutatni.

Adatszolgáltatások a személyi juttatások és a foglalkoztatottak, választott tisztségviselők létszámösszetételéről és a kifizetett illetményekről, munkabérekről

A 08. űrlap Adatszolgáltatás a személyi juttatások és a foglalkoztatottak, választott tisztségviselők összetételéről űrlap sorszerkezete az egyes jogviszonyról szóló törvényeknek megfelelően tartalmazza a besorolási osztályokat és fizetési fokozatokat, a miniszterelnöktől a választott tisztségviselőkig. Az oszlopszerkezetben a következő adatokat kell beírni:

– átlagos statisztikai, állományi létszám (éves szinten);

– törvény szerinti illetmények, munkabérek;

– normatív jutalmak, céljuttatás, projektprémium;

– készenléti, ügyeleti, helyettesítési díj, túlóra, túlszolgálat;

– végkielégítés, jubileumi jutalom;

– béren kívüli juttatások, költségtérítések;

– támogatások;

– foglalkoztatottak egyéb személyi juttatásai;

– választott tisztségviselők juttatásai.

A 09. űrlapon a költségvetési engedélyezett létszámkeret funkciócsoportonkénti megosztását kell bemutatni.

Sorszerkezet:

Létszámkeret funkciócsoportonkénti megoszlása

I. funkciócsoport

a) csoport

b) csoport

II. funkciócsoport

Humánpolitikai

Gazdálkodási-költségvetési

Jogi

Nemzetközi

Ellenőrzési

Koordinációs

Informatikai

Kommunikációs

Egyéb (…)

III. funkciócsoport

Adminisztratív-titkársági

I. csoport feladatait segítő

II. csoport feladatait segítő

III. csoport feladatait segítő

Protokolláris

Kézbesítési

Szállítási

Jóléti

Üzemletetési

Rendészeti

Raktározási

Egyéb (…)

A funkciócsoportokba sorolt létszámok megoszlása bérrendszerek szerint

Köztisztviselők

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Kormánytisztviselők

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Közalkalmazottak

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Rendvédelmi szervek hivatásos állományú tagjai

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Magyar Honvédség hivatásos állományú katonái

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Bírák, ügyészek

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Igazságügyi, ügyészségi alkalmazottak

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

A munka törvénykönyve hatálya alá tartozók

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Megbízási szerződés alapján foglalkoztatottak

I. funkciócsoport

II. funkciócsoport

III. funkciócsoport

Oszlopszerkezet:

– funkciócsoportok

– funkciók

– vezetői létszám

= középfokú

= felsőfokú

végzettséggel

– nem vezetői létszám

= alapfokú

= középfokú

= felsőfokú

végzettséggel

Az önkormányzati alrendszer sajátos gazdálkodásához kapcsolódó elszámolások

Ebbe a beszámolási körbe a következő űrlapok tartoznak:

– Központosított előirányzatok és egyéb kötött felhasználású támogatások elszámolása (11 a. űrlap);

– Az előző évi (2013. évi) normatív, kötött felhasználású támogatások maradványainak elszámolása (11 b. űrlap);

– Az előző évi (2013. évi) kötelezettségvállalással terhelt központosított előirányzatok és egyéb kötött felhasználású támogatások maradványainak elszámolása (11 c. űrlap);

– A támogatások elszámolása és a mutatószámok, feladatmutatók alakulása (11 d. űrlap Altábla a 11 c. űrlap megalapozásához);

– A támogatások elszámolása és a mutatószámok, feladatmutatók alakulása (11 e. űrlap);

– A helyi önkormányzatok vis maior támogatásának elszámolása.

Társadalombiztosítási alapból folyósított egyes ellátások és támogatások
előirányzata és teljesítése

Sorszerkezet:

1. A LXXI. Nyugdíjbiztosítási Alap 2. Nyugdíjbiztosítási ellátások kiadásai cím, 1. Nyugellátások alcím, 1. Öregségi nyugdíj jogcímcsoport tekintetében a kifizetett ellátások közül:

– öregségi nyugdíjként megállapított nyugdíjak

– rokkantsági nyugdíjként megállapított, átsorolt öregségi nyugdíj

2. A LXXI. Nyugdíjbiztosítási Alap 2. Nyugdíjbiztosítási ellátások kiadásai cím, 1. Nyugellátások alcím, 3. Hozzátartozói nyugellátás jogcímcsoport, 2. Özvegyi nyugellátás jogcím tekintetében a kifizetett ellátások közül:

– özvegyi, szülői nyugellátás főellátásként: ideiglenes özvegyi nyugdíj főellátásként

– özvegyi, szülői nyugellátás főellátásként: korhatár feletti állandó özvegyi, szülői nyugdíj főellátásként

– özvegyi, szülői nyugellátás főellátásként: korhatár alatti állandó özvegyi, szülői nyugdíj főellátásként

– özvegyi, szülői nyugellátás főellátásként: özvegyi járadék

– özvegyi kiegészítő ellátások: ideiglenes özvegyi nyugdíj kiegészítések

– özvegyi kiegészítő ellátások: egyesített özvegyi nyugdíj kiegészítések

– özvegyi kiegészítő ellátások: együtt folyósított kiegészítések

3. A LXXII. Egészségbiztosítási Alap 2. Egészségbiztosítási ellátások kiadásai cím, 3. Természetbeni ellátások alcím, 1. Gyógyító-megelőző ellátás jogcímcsoport, 1. Háziorvosi, háziorvosi ügyeleti ellátás jogcím tekintetében a kifizetett támogatások közül:

– praxisfinanszírozás

– eseti ellátás díjazása

4. A LXXII. Egészségbiztosítási Alap 2. Egészségbiztosítási ellátások kiadásai cím, 3. Természetbeni ellátások alcím, 1. Gyógyító-megelőző ellátás jogcímcsoport, 2. Védőnői szolgáltatás, anya-, gyermek- és ifjúságvédelem jogcím tekintetében a kifizetett támogatások közül:

– iskola-egészségügyi ellátás

– védőnői ellátás

– anya-, gyermek- és csecsemővédelem

– MSZSZ: gyermekgyógyászat

– MSZSZ: nőgyógyászat

5. A LXXII. Egészségbiztosítási Alap 2. Egészségbiztosítási ellátások kiadásai cím, 3. Természetbeni ellátások alcím, 1. Gyógyító-megelőző ellátás jogcímcsoport, 13. Célelőirányzatok jogcím tekintetében a kifizetett támogatások közül:

– bázisfinanszírozott fekvőbeteg-szakellátás

– méltányossági alapon történő térítések

– alapellátási vállalkozás támogatási átalánydíj

– tervezett külföldi ellátások orvosi felülvizsgálata

– a 2012. évi illetmény- és bérnövelés 2014. évi fedezete

– az egészségügyi dolgozók béremelésének fedezete

– az egészségügyi dolgozók pénzellátást helyettesítő jövedelemkiegészítése

6. A LXXII. Egészségbiztosítási Alap 2. Egészségbiztosítási ellátások kiadásai cím, 3. Természetbeni ellátások alcím, 1. Gyógyító-megelőző ellátás jogcímcsoport, 18. Összevont szakellátás jogcím tekintetében a kifizetett támogatások közül:

– járóbeteg-szakellátás (laborkassza nélkül)

– aktív fekvőbeteg-szakellátás

– krónikus fekvőbeteg-szakellátás

– bázisfinanszírozású szakellátás (BVOP)

– extrafinanszírozás

– speciális finanszírozású szakellátás

Oszlopszerkezet:

– rovat megnevezése

– előirányzat

– teljesítés

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet weboldalunkon.

This page is not available in preview mode.

Should you wish to access the complete text, please purchase the full version of this e-book at our webpage.