TÉREY JÁNOS

ÁTKELÉS BUDAPESTEN

Novellák

TÉREY JÁNOS

ÁTKELÉS BUDAPESTEN

Novellák

Libri Kiadó

Budapest

Copyright © Térey János 2014

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő Dunajcsik Mátyás

Olvasószerkesztő Györke Mária

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-310-498-9

Ismerd meg szerzőinket és műveiket a libri-kiado.hu weboldalon, kövesd az újdonságokat és nézz filmeket a nyugatiter.hu blogunkon, csatlakozz közösségünkhöz a Facebookon!

A kötet megjelenését támogatta

A borító alapjául szolgáló képek és a kötetben található többi felvétel a Fortepan ingyenes közösségi fotóarchívumból származik (www.fortepan.hu), kivéve a 30. oldalon szereplő fényképet, ami Urbán Tamás munkája. Köszönet Tamási Miklósnak és Urbán Tamásnak, hogy hozzájárultak a képek felhasználásához, valamint Tamási Miklósnak és Török Andrásnak a képek kiválasztásában nyújtott segítségért.

Sokan ígérték már, hogy megmutatják Budapest láthatatlan arcát és minden titkát kifecsegik. Én idáig nem merészkednék. De huszonöt éve figyelem a várost, néhány olyan szögletét is, amelyre ritkán vetül a bédekkerírók pillantása. Nem koptatja ezeket az utcákat, csak az időjárás és az emberi erózió. A következő történetekben az a derűs kísértetváros nyílik meg, amelyik alattunk vagy mellettünk létezik.

Tartalom és helymutató

Interaktív térkép

A hurokban

XIII. Újlipótváros. Kádár utca

Aki élő, zajjal jár

XII. Svábhegy. Karthauzi út és Melinda utca

Partraszállás

XXII. Háros-sziget

Kígyóverem

VIII. Tisztviselőtelep. Golgota utca, Ganz-gyár

„Ah! perfido!”

III. Óbuda. Gázgyár utca, gázgyár

Érzelmi zsarolás

VIII. Józsefváros. Vasas köz és Horváth Mihály tér

A makulátlan ember

XII. Kútvölgy. Diós árok, Szent János Kórház

Elfordulás

X. Kőbánya. Jegenye, Kápolna és Kőér utca

Kimaradó csodák

XXII. Budafok. Péter-Pál utca

Jószolgálati nagykövet

I. Törökvész, Lorántffy Zsuzsanna utca.

Országút, Millenáris

Mondj nemet a vasárnapjukra

VI. Terézváros, Andrássy út.

XV. Rákospalota, Fő út

Öcskös

XIX. Kispest, Wekerle-telep, Pannónia utca

és Kós Károly tér

Early Winter

VI. Terézváros, Benczúr utca. XVI. Mátyásföld,

Veres Péter út, Pilóta és Mészáros József utca

A szeretetlenség úját kikövezni

V. Belváros, Szent István tér. XII. Németvölgy,

Kiss János altábornagy utca, Böszörményi út.

Istenhegy, Istenhegyi út

Interaktív térkép

A hurokban

A hurokvágány ölelésében, ahol

Fordul a villamos, Diószegi

Két hivatalnokkülsejű ember

Vitáját hallgatta. Év vége, terítéken a pénz.

„Ezerötszáz, ezért küzdöttél?

Arcpirító, de melyikük pirul belé?…”

Szállingózni kezdett a hó,

Miközben amazok egymásra licitáltak

Az utasváró teteje alá húzódva.

„Nem figyelsz? Láthatóan nem vagy itt”,

Siránkozott egyikük.

„Érzelmi prémium…”, gondolta ő: Diószegi

Főmérnök a vasútnál, rezes orrú, ideges.

„Péntek!” Minden fáradtság most jött ki rajta, olyan,

Mint aki súlyos lelettel érkezik a kórházból.

Villamossal jár, pedig van saját autója,

Škoda, átható szagú műbőr üléssel.

A társadalomra gondolt, s kíváncsian

Figyelte a megállót: „Áramoltatás, ez az!”

A bérletpénztár előtt kurta sor.

Unalmában benézett a panaszirodába;

Hallotta, egy nő köpködi a szavakat. Beszédét

Csupán az különböztette meg az ugatástól,

Hogy szavakat mondott magyarul, bár nehezen

Kivehetően. Kezében meglendült a táska, aztán

Kiviharzott csillapíthatatlan panaszával.

„Kedvenc sportja nyilván a reklamáció.”

A munkásszálló előtt lassan

Föltünedező alakok hólapáttal

Vágtak utat a parkoló kocsikig.

A sarki közérthez megérkeztek a szállítók.

Döndült a horpadt bádogajtó,

Durva kézzel rakodták be a boltba az árut,

S döngött megint a bamba bádog,

Csörgött az óriási göngyöleg. „A feltöltés jót tesz!”

A pincekocsmában ebédidő volt.

Diószegi megnézte, mi a menü. „Lebbencsleves,

Natúr csirkemell zöldkörettel, bolognai

Spagetti… Pfuj, ragacsos hely.”

Egy fodrászkirakatról a homlokzatra szerelt fülkére

Ugrott a tekintete: amolyan kakasülőféle

A maszatos falra akasztva.

Ebben a galambdúcban fázott az őrszem

Bíbelődvén a kapcsolóival:

Onnét figyelte ez a kis termetű BKV-ember

A váltókat meg az indítójelző fényeket.

Egy cső öntudatosan kúszott fölfelé,

Forródrót a villamosvezetők és őközte!

Amúgy a kifőzdéből előszivárgó

Suhancok szoktak a mikrofonba súgni trágárságokat,

Olyanokat, hogy „Kis pöcs, gyere le”.

Ilyenkor kidugja fejét az őr,

De mire lekúszik a létrán, senki. „Elég

Meggyőző arculat a szilvakék egyenruha”,

Gondolta elismerően Diószegi.

Fölhangzott a csilingelés. Előbukkant a kanyarból

A fifikásan kivilágított villamos.

Motorkocsi, pótkocsi, pótkocsi.

„Piros lámpa. Mesés minden helyzetfény,

Hiszen hó van!” Tudta, az ív külső sínjét

Direkt magasabbra emelték, mint a párját,

A szerelvény úgy dőlt be a kanyarba,

Mint a Föld az ellipszispálya fordulóján.

Utolsót csikordult. A nyitott peron

Vasrácsos ajtaja lecsapódott.

A tankista sapkás kormányos kibújt.

Nehéz bundát viselt, nagy halinacsizmát,

S közelről fokhagymaszagot árasztott.

A kocsi fűtetlen volt. Sárlétől

Csatakos a padló. Diószegi

Leültében vette észre, hogy srégen szemben

Kollégája áll a pályamérnökségről.

Közös folyosóról nyílik az irodájuk. Gyurinak

Hívják, agglegény. Jókedve újabban megkopott.

Tócsa terjedt alattuk a hótól.

„Jó napot kívánok”, hadarta a kolléga. Leült.

Diószegi bólintott: „Edzésre, Gyurikám?”

„Mit kedélyeskedik ez itt nekem?”,

Gondolta Mirjucza György.

Fejük fölött a kilopott izzó üres helye

A foglalatban. „Pingpong, ja”, szólalt meg Gyuri.

Csikorgósan ment köztük a beszéd,

Például tavaly szilveszterkor

(Mikor Diószegi bemutatta

A kollégát feleségének, Hajnalkának.

Csodás csípő és júnói termet, mmm!)

Volt pár vitájuk értekezleten,

Szigorúan elvi alapon… Diószegi

Kissé mindig lenézte beosztottját mint falusi

Fiút; ezt éreztették hangsúlyai, „Gyurikám”-jai.

Mirjucza a nyúlfarknyi utcában

Bérel garzont, végállomáson él,

Odabent a hurokban. „Nem szorít?”,

Kérdezte tőle egy szemtelen rokona.

Nyáron fémporszag terjeng itt, csiszolt vasaké.

Fa csak a hurok belsejében nő egy kósza kerthelyiségben.

„Nem szorít – gondolta most. –

Szorítson másokat, ne engem!”

A vezető behúzta az ajtót.

Rázkódva, döcögve kanyarodtak,

A pályára hó szakadt. Ez a báránybőr

Kesztyűs fickó ott, a vezetőállásban

Jelentőségteljes volt, mintha egy

Kisvárosi, de büszke színpadon állna.

Lépett egyet, és a peronon átsüvöltő,

Csontig hatoló szélben

Kislapáttal kétfelől is homokot adagolt

A kerekekhez vezető csövek

Torkába; közben a közepes forgalmat leste

A szélvédőn át. Harmadik keze nem lévén

– Az ablaktörlő számára –, párás homályban

Dolgozott. „Mindezt egyszerre, varázsló!”

„Vagy hős!” Bámulták szolidárisan.

„Ezt a hófödte logisztikát!”

Mirjucza arra gondolt, hogy mi lenne,

Ha elárulná Diószeginek: csalja

Az a kikapós felesége („Vigyázhatna jobban”),

S hogy pont ővele, Gyurival?

Munkába menet mindennap fölugrik a nőhöz,

Tudva, a férj nyolckor már a munkahelyén van

(Ha csak egyszer beállítana kilenckor – saját magához!

Mi volna akkor, ütésváltás? Első vérig verekednének?).

Egyszer hajszál híján baj lett. Összefutottak a körúton,

Mikor Gyuri épp el, a főnök meg valamiért haza.

Gyuri zakója szétcsúszott a szerelemtől,

S a nyakkendője félresiklott.

De megúszta. Könnyűség járta át.

Pásztázó pillantás. Diószegi fürkészőn

Pillantott Mirjucza szemébe,

De a másik sunnyogva visszabújt

Az újságjába. Kint még mindig a hó.

Gyuri csöppet szégyellte magát. Igaz, ő nem

Kéredzkedett, dehogyis: oda őt

Igenis hívták! Ő jólesik annak a nőnek,

A kökényszemű Hajninak.

„Ez már nem szerelem”, mondta urára a szép nő.

Legutóbb, mikor ott ültek a konyhában, Hajni bevallotta,

Decemberben nem jött meg neki. Biztos lebukás,

Mivel a férjével már egyáltalán nem…

Elvetetni pedig nem akarja: „Dehogyis!

Addig várnál, míg biztos nem leszek?

Gyáva vagy előállni vele, hogy

Szeretsz?”, kérdezte búcsúzóul a nő.

Gyuri csak nézett. Tartson tanácsülést a szívében,

Mint egy fiatal Trisztán?…

Arcára rúnákat vésett férfibánata: „Istenem,

Pont a bukás kockázata fűt minket!

Te tényleg azt hiszed, hogy az

Igazmondástól majd a helyére kerül?”

Gyuri bénának érezte magát:

A bénaságnak ugyanaz a maximumfoka,

Mint régen, fizikadolgozat írásakor.

Nem jön a képlet a tolla hegyére.

„Ahogyan rám néz, azért bűnhődik az urad!

Feküdj le vele, szívecském,

Csinálj kedvet…” „Neki vagy magamnak…?!”,

Kérdezte Hajni. „Is-is. Elég egyszer,

Mert az már alibi. Csak gyorsan!”

„Neked nem fájna, fiú? Kibírnád, komolyan?”

„Ezt az egész terhességet csak kitaláltad!”,

Kiabált. Pácienseknek hívja barátnőit,

Akik ritkán távoznak úgymond gyógyultan.

Gyuri agyában Hajnalka reggel óta nem élt.

Ő ölte meg álmában hirtelen fölindulásból,

Mert nem szereti, ha elrontják a játékát –

Megfojtotta az állólámpa zsinórjával.

Gyuri visszanézett a főnökére,

Elbűvölve saját vad gondolatától.

Egy üzemképtelen szerelvény

Vesztegelt valahol.

Hajni azt gondolta az otthoni függöny mögött:

„Az újév mályva, olajzöld, fűzöld

És bársonybarna. De főleg marcipán.”

Harmatos volt a tekintete.