S.C. STEPHENS

Meggondolatlan

Ulpius-ház Könyvkiadó
Budapest, 2014

A fordítás alapjául szolgáló mű:

S.C. Stephens: Reckless

Fordította

BABITS PÉTER (1.–6. fejezet)

EFF BALÁZS (7. fejezettől)

Barátaimnak, akik mindig mellettem álltak,
családomnak, akik mindig támogattak,
és rajongóimnak, akik mindig hittek bennem.

Szeretlek titeket!

1. fejezet

Átmeneti boldogság

A combomon végigsikló kéz ébresztett fel álmomból. Mosolyogva nyújtóztattam ki a tagjaimat, és rátettem a kezem a kalandozó ujjakra. Melegnek és puhának éreztem a bőrét, ahogy összefonódó ujjaink egymásnak feszültek. A hideg fémgyűrű a bőrömbe nyomódott, miközben ő szorosan magához ölelt, én pedig széles mosollyal kerestem meg az ujjamon a gyűrű párját.

Múlt éjjel férjhez mentem… legalábbis lelki értelemben. Egyelőre legyen elég annyi, hogy tiszta szívünkből örök hűséget fogadtunk egymásnak. Tényleg nem egy ünnepélyes szertartás és egy darab papír a házasság lényege! Hanem az érzés, amely szinte szétfeszítette a mellkasomat – az a minden mást elfeledtető érzés, hogy születésemkor kettévágtak, de nekem valamilyen csoda folytán mégis sikerült megtalálnom a másik felemet. És ami ennél is csodálatosabb: ő is így érzi.

Puha ajkak érintették a vállam, ahogy még jobban befészkeltem magam az oltalmazó ölelésbe. A körénk gabalyodó lepedőnél finomabb anyagon még sosem feküdtem, de még ez a fényűzés is elhalványult a mellettem fekvő férfi mellett. Ahogy lába körbefonta az enyémet, széles mellkasa a hátamon pihegett, karja pedig bölcsőként ölelte körbe a testemet, messze puhábbnak és kényelmesebbnek találtam őt minden túlárazott luxuságynál.

Ajkamhoz emeltem egymásba font ujjainkat, hogy megcsókoljam a bal kezén a fogadalomgyűrűt. Halk kuncogás hallatszott, mielőtt azok az érzéki ajkak elindultak felfelé a nyakamon. Azonnal libabőrös lettem, ahogy az apró elektromos impulzusok végigfutottak a testemen.

Ahogy a fülemhez ért, belesúgta:

– Jó reggelt, Mrs. Kyle!

A szívem tüstént dobolni kezdett a mellkasomban. Addig forgolódtam az ölelésében, amíg meg nem pillantottam az arcát. Az éjkék szempár szikrázva nézett vissza rám, és ahogy a vonásait fürkésztem, kis mosoly játszott a szája szélén. Ilyen egy tökéletes arc: az áll szöge, az orr íve, az ajkak teltsége. Abban a pillanatban elképzelni sem tudtam volna gyönyörűbbet ennél a férfinál, aki épp az imént vett a nevére.

– Jó reggelt, Mr. Kyle!

Hitetlenkedő kis kuncogás hagyta el az ajkam, miközben Kellan mosolya egyre szélesebb lett. Szinte tapintani lehetett a szeméből sugárzó végtelen elégedettséget. Átmelegítette a szívemet a tudat, hogy miattam érzi így magát. Épp elég fájdalmat megélt már az életben, rászolgált egy kis békére. Kicsit még most is szürreálisnak találtam ezt a mély szerelmet, és magamat mint e szerelem tárgyát. Néha egyszerűen nem éreztem magam méltónak rá, még ha hálát is adtam érte minden áldott nap.

– Nem tudom elhinni, amit az imént tettünk, Kellan.

Felvonta a szemöldökét, a mosolya pedig tüstént huncut lett.

– Miről beszélsz? Az észvesztő szexről? Pedig igazán megszokhattad volna már. – Az arckifejezése imádattá lágyult. – Veled minden alkalom hihetetlen.

Ajkamba harapva próbáltam megakadályozni, hogy elpiruljak.

– Nem arról beszélek. – Szabad kezemmel felnyúltam, hogy lágyan végigsimítsak az állán. – Arról beszélek, hogy összeházasodtunk.

Kellan felkönyökölt, és lenézett rám. Tekintete lesiklott összefont kezünkre, az ujját övező gyűrűre. Az elégedettség helyébe leplezetlen boldogság lépett. Még sosem láttam ilyen boldognak.

– „Míg a halál el nem választ” – suttogta.

Ujjaim lefelé kalandoztak a mellkasán, az elképesztő test dombjain-völgyein, és ettől máris kezdtem beindulni.

– Csak hogy tudd, a szüleim nem fogadnak el a férjemnek – mormoltam –, amíg az oltárhoz nem vezetsz.

Összeráncoltam a homlokomat, amikor eszembe jutott a zavaros üzenet, amelyet tegnap Kellan üzenetrögzítőjén hagytam nekik, ha már úgyis a városban tartózkodtak a diplomaosztóm alkalmából. Ki lesznek bukva, ha majd felkelnek és megtudják, hogy nélkülük mentem férjhez. Őszintén szólva, kicsit meg is lepett, hogy még nem csörgött a telefonom… vagy még nem törték ránk a hotelszoba ajtaját.

Kellan nevetett, és addig fészkelődött, míg fölém nem kerekedett. Szemérmes mosollyal simítottam végig a hátán, mire megborzongott.

– Akkor majd… – Lehajolt, hogy csókkal illesse a nyakam, azután a vállam. A szívem zakatolni kezdett. – Akkor majd megkapják az esküvőjüket… – Felnézett rám, miközben a szája már továbbsiklott a vállamról a mellemre. Erőt vettem magamon, hogy ne kezdjek el vonaglani. – Igazi álomesküvőt rendezek neked, Kiera.

Ekkor az ajka rátapadt a mellbimbómra, és az elmúlt éjszaka minden szenvedélye új életre kelt bennem. Lehetett bármilyen kielégítő az első szeretkezésünk férjként és feleségként, még többet akartam belőle. Úgy éreztem, soha nem fogok betelni vele.

Amint ujjaim beletúrtak a hajába, és zihálva kifújtam a levegőt, a szája elhagyta az imént fellelt erogén zónát. Egyenesen a szemébe néztem, ahogyan felemelte a fejét, ő pedig vigyorogva csókolt bele a mellembe, majd lefelé haladt a hasamon. Már a gondolattól is megvadultam, hogy itt nem fog leállni. A vigyorából ítélve ezt pontosan tudta is.

– Megkapsz mindent, Kiera, de addig is, amíg illően elveszlek… – Nyelve rátalált a köldökömre, mielőtt továbbindult. Felnyögtem és lehunytam a szemem, ezzel egy időben felemeltem a csípőmet, és lenyomtam a fejét. A torkából kaján nevetés tört fel, hogy végighullámozzon a combomon. Forrónak éreztem a leheletét a bőrömön, amikor végre befejezte a mondatot. – …addig is élvezzük ki a helyzetet!

Azzal a nyelve belém hatolt, én pedig elvesztettem a maradék önuralmamat is.

Órák teltek el, mire végül felöltöztünk és készen álltunk rá, hogy elhagyjuk a menő hotelszobát. Mobiltelefonom gyors ellenőrzése során kiderült, hogy Kellan még valamikor az éjjel kikapcsolta. Gyaníthatóan ezért nem zargatott minket senki. Vigyorogva néztem, ahogy felkapta a kabátját az öltözőasztal előtt álló plüsszsámolyról – amelyet múlt éjjel felavattunk –, miközben visszakapcsoltam a telefont. Csipogás jelezte, hogy új üzenetek vannak a hangpostámon, sőt alighanem több is.

Abból kiindulva, hogy nemsokára úgyis találkozunk magukból kikelt szüleimmel, nem bajlódtam az üzenetek lehallgatásával. Szinte biztosan tudtam, mit hallanék: „Elment az eszed? Nem mehetsz csak úgy hozzá, Kiera! A legelső géppel húzz haza!” És a többi, és a többi. Beletelik egy kis időbe, amíg elfogadják ezt a frigyet.

És még több időbe telik majd annak megemésztése, hogy hamarosan útra kelek újdonsült férjemmel. Ez még engem is sokkolt. Amíg iskolába jártam, szóba sem kerülhetett, hogy Kellannel turnézzak az országban, de most, hogy végeztem, szabadon mehettem bárhová. Azt csinálhattam, amit csak akartam. Én pedig Kellannel akartam lenni, bárhová is megy.

Apám a régi felfogást erőltette: menj egyetemre, szerezz diplomát, keress egy jó állást. Kellan még csak nem is járt fősulira. Rögtön a középiskola után elszökött otthonról, hogy Evan, Matt és Griffin társaságában bevegye magát a Los Angeles-i zenei életbe. Azóta is velük játszott. Apa egyszerűen nem értette Kellan életét, és dühödten látta, ahogy az enyém is összefonódik az övével.

Az én életemet viszont nekem kell leélnem, és én azt szeretném tenni, amit helyesnek érzek. A Kellannel való együttlét pedig… nem is lehetne fantasztikusabb. Nem tudnék másik helyet említeni, ahol szívesebben lennék, mint vele. Ezzel együtt nem adtam fel az álmomat, de nem ám! Arra törekedtem, hogy az én álmaim is megvalósuljanak, és úgy alakult, hogy az álommunkám tökéletesen illett az övéhez.

Író akartam lenni, ami bizonyos szabadsággal jár együtt, hiszen bárhol csinálhatom, ahol egy kicsit félre lehet vonulni. Ez nem mindig egyszerű egy zajos srácokkal teli turnébuszon, de biztosan tudtam, mindennap képes leszek egy-két órát arra szánni, hogy papírra vessek valami értelmeset. Az első könyvem közepén tartottam, amelyet önéletrajznak is lehet nevezni, mivel megtörtént eseményeken alapul. Részletesen és kendőzetlenül feltártam mindent, ami Denny, Kellan és közöttem történt. A szerelmet, a vágyat, az árulást – mindent.

Nem ment könnyen, de jót tett a lelkemnek. Ahogy háttérbe húzódtam, és kritikus szemmel tekintettem a történtekre, már tisztán láttam, milyen hibákat követtem el. Akadtak pillanatok, amikor hisztis, nyafogós, tapadós, szánalmas, határozatlan voltam… még magamat is bosszantottam. Alázatra intő tapasztalat, ha látjuk a gyengeségeinket így kiterítve. A könyv olyan személyesre sikeredett, hogy azt sem tudtam, engedem-e valaha bárkinek is elolvasni. Különösen Kellannek. Bár ha megkérdezi, biztosan igent mondok. Csak arról kell meggyőznöm, hogy már nem vagyok az a gyenge, szánalomra méltó teremtés. Már tudom, mit akarok: őt és senki mást.

Ahogy végigpásztáztam tekintetemmel a szobát, nehogy itt hagyjak valamit, megláttam a felforgatott ágyat. A vastag vörös takaró teljesen összegubancolódott, akárcsak alatta a szaténlepedő. Kellannel alaposan kihasználtuk az extra nagy ágyat, ahogy újból felfedeztük egymást, végighemperegtünk minden négyzetcentijén. Nyögéseink és kéjes kiáltásaink még most is ott visszhangoztak a fejemben, és ezerszer is hálás voltam, amiért Kellan belement, hogy a nászutunkra béreljünk ki egy hotelszobát. El sem tudtam volna képzelni, hogy ilyesmiket műveljünk, mondjuk, a szüleimmel a szomszédos szobában.

Kellan halkan mögém lépett, és átkarolta a derekam. Mélyen beszívtam a levegőt, kiélveztem a belőle áradó friss, felvillanyozó illatot. Belecsókolt a fülembe, úgy mormolta:

– Most már mennünk kell. Azt mondtam Gavinnek, hogy ma vele reggelizem, és máris késésben vagyok… Így ebédre sem érek oda.

Ahogy a vállam felett visszanéztem rá, nem tudtam magamba fojtani a mosolyomat. Gavin Carter volt Kellan biológiai apja. Kellan hónapok óta halogatta a vele való találkozást, annyira rettegett őt látni, tegnap azonban végre beszéltek egymással, és Kellan most már azon igyekezett, hogy valamilyen személyes kapcsolatot építsen ki a férfival, akinek az életét köszönhette.

Megfordultam a karjában, és nyaka köré fontam a karom. Miközben ujjaimmal végigsimítottam a tarkóján, lágy csókot leheltem az ajkára.

– Biztosan meg fogja érteni, hogy egy kicsit elhúzódott a nászéjszakánk.

Kellan felsóhajtott, és szorosabban magához vont. Teste keményen, ellenkezést nem tűrően feszült az enyémhez. Bizseregtek az ujjaim, hogy felfedezőútra induljanak mesés testén, de az mindig ahhoz vezetett, hogy felfedezőútra indultak az ő ujjai is, és végül hosszú-hosszú időre ágyban maradtunk… Pedig most már tényleg mennünk kellett. Kipréseltem magamból annyi önuralmat, amennyit csak tudtam, és a haját simogattam.

Ő megcsókolta a fejem búbját.

– Még most sem tudom elhinni, hogy a feleségem vagy.

Ahogy az arcom a mellkasához simult, úgy éreztem, a szívem mindjárt kirobban a torkomból. Istenem, mennyire szeretem! A vágy kezdett önálló életre kelni bennem, ahogy egymáshoz simultunk, és ezúttal is le kellett küzdenem magamban a késztetést, hogy tettekkel is kifejezzem. Összeráncolt homlokkal hátrahúzódtam.

– Igazad van, most már mennünk kell.

Kellan önelégült arccal nézett.

– Legszívesebben megint szexelnél, igaz?

Elvörösödve toltam el magamtól.

– Azt hiszem, épp elég rekordot megdöntöttünk az éjjel… és ma reggel. – Éreztem, ahogy a forróság ellepi az arcomat, és elkaptam róla a tekintetemet.

– Szexelni akarsz? – tette fel újra a nagyon is komoly kérdést.

Olyan kéretlen közvetlenséggel kérdezett, hogy alig tudtam a szemébe nézni. Ösztönösen lesütöttem volna a szemem, de nem tettem. Egyenest belemerültem tekintetének kék mélységeibe, úgy suttogtam:

– Igen.

Kellan büszkén vigyorodott el.

– Miért olyan nehéz bevallani? – kérdezte pajkosan csillogó szemmel.

Lehunytam volna a szemem, de erőt vettem magamon. Ő nem akarta, hogy bármiért is zavarban legyek. Most sem incselkedett velem, hanem próbált megerősíteni. Ahogy összeakadt a tekintetünk, újra bólintottam.

– Hát, igen… de valahogy nem megy könnyen.

Kellan beharapta az ajkát, ahogy hátrébb húzódott.

– Arra akarlak kérni, hogy szexelj velem… itt és most.

Leesett az állam.

– Kellan… – Ösztönösen eltakartam a mellemet a karommal. Még most is azt a vékony, tapadós ruhát viseltem, amelyet a nővérem, Anna adott kölcsön a diplomaosztóra, és amely többet láttatott a testemből, mint amennyit elfedett. – Nem egyszer kértem már, hogy szexeljünk… Miért akarsz mindenáron zavarba hozni?

Sóhajtva hajolt közelebb, hogy mélyen a szemembe nézzen.

– A pillanat hevében kérted, amikor úgyis arrafelé haladtak a dolgok. Azt akarom, hogy képes legyél megkérni bármikor, bárhol.

Felvontam a szemöldököm.

– Bárhol?

Kellan sokatmondó mosollyal felelte:

– Bárhol.

Tudtam, hogy nem fog leszállni a témáról, ezért fújtatva összekaptam magam, leengedtem a karomat, és elszámoltam tízig. Igazából nem is olyan nehéz. Meg kell tanulnom kérni, hogy szexeljen velem. A tetteimmel már sokszor megkértem… valamiért mégis furcsának éreztem, hogy ki is mondjam. Mintha ettől védtelennek éreztem volna magam.

Felemeltem az állam, hogy határozottan feltegyem a kérdést:

– Kellan, szexelnél velem? – Vagyis hát határozottan akartam feltenni a kérdést, a hangom mégis vékonynak és bizonytalannak tűnt, a legkevésbé sem szexinek.

Az arckifejezését elnézve Kellan mégis azt a benyomást keltette, mintha az imént táncoltam volna az ölében. Lángoló tekintete végigsiklott a testemen, és engem is lángra lobbantott. Elidőzött a számon, a mellemen, a csípőmön, s bár egy ujjal sem ért hozzám, a testem úgy reagált, mintha megtette volna. Amikor ágyba húzó tekintete végre visszatalált az enyémhez, tett felém egy lépést. A csípője hozzám ért, mire felnyögtem. Lehelete megperzselte a bőrömet, amikor közel hajolt, és a fülembe súgta:

– Ennél izgatóbb dolgot még életedben nem mondtál.

A szempillám rebegve lecsukódott. Az egész testem lüktetett, úgy vártam, hogy megérintsen. Minden érzékeny pontom bizsergett a várakozástól. Mást se kellett tennie, csak megérintenie az ajkamat, a mellbimbómat, a hátamat, és biztosan tudta, hogy nem bírom türtőztetni magam.

Szájába vette a fülcimpámat, mire a testem mélyéből érdes nyögés tört fel.

– De tényleg mennünk kell. – Azzal megragadta a kezem, és magával rántott. A hirtelen mozdulattól riadtan felpattant a szemem. Mosoly terült szét az arcán, miközben magával húzott az ajtó – és nem az ágy – felé.

Összevont szemöldökkel figyeltem, hogyan nevet.

– Ne haragudj, Kiera, de egy darabig még nem tudom kielégíteni a vágyad. – Ahogy felvetette a fejét, a mosolya még szélesebbé vált. – Tudod, ez a sors büntetése… amiért olyan sokszor otthagytál felpörögve és egyedül.

Bűntudat fogott el, de leküzdöttem. A múltunk már nem számított.

– Gonosz vagy – mormoltam.

Erre arcon csókolt.

– Hmm… talán igazad van. – Közelebb húzódott, megragadta a fenekemet, és odahúzott a csípőjéhez. A tűz azonnal újra fellobbant, és halk nyögés tört fel belőlem, mielőtt erőt vettem magamon. Orrával végigsimított az államon, miközben fojtott hangon hozzátette: – Mert előre élvezem, hogy egész nap ezzel foglak ugratni.

Bosszúsan, amiért ennyire beindultam, ellöktem magamtól.

– Te kis szemét!

Nevetve nyitotta ki az ajtót. Felkaptam a táskám, majd visszanéztem az ágyra, amely azt hirdette: Friss házasok hemperegtek rajtam!

– Várj csak, Kellan! Nem kellene bevetnünk az ágyat?

Kellan összeráncolta a homlokát, ahogy a tekintete ide-oda vándorolt az arcom és az összegyűrt lepedő között. Lassan ingatni kezdte a fejét.

– Olyan imádni való vagy! – Gyengéd mosolya átadta a helyét a mélázásnak, ahogy visszanézett az ágyra. – Ne, hagyjunk csak mindent így! Tudja csak meg az egész világ, mi történt… hogy rendesen elháltuk a házasságunkat. – A tekintete visszatért rám. A szavai egészen megindítottak, amíg hozzá nem tette: – Amúgy ügyes próbálkozás volt.

A szememet forgatva követtem, amikor elhagyta a hotelszobát.

Mialatt kijelentkeztünk, a recepciós pultnál ülő nő egész idő alatt le sem vette a szemét Kellanről. Láttam, ahogy a tekintete a jegygyűrű felé rebbent, amikor ő átadta neki a hitelkártyáját, de a tekintetében csillogó érdeklődés alapján az a tény sem tántorította el, hogy Kellan már házasember.

Kellan, amilyen lélegzetelállítóan jóképű volt, magára vonta a nők figyelmét, bármerre is járt. Mostanra már kezdtem megszokni, és nem igazán zavart. Vagyis inkább nem zavart annyira, mint azelőtt.

A buzgó alkalmazott felvont szemöldökkel adta át a nyugtát Kellannek. A csalódottsága alapján – miután Kellan anélkül vette el, hogy egy pillantást is vetett volna a nőre – legalábbis arra számított, hogy Kellan felhívja magával valamelyik üres szobába. Elfojtottam a mosolyomat, amikor a tekintete hirtelen felém rebbent. Nyilván izgalmas kis kalandban reménykedett ezzel a dögös fickóval, csakhogy Kellan már nem volt vevő az izgalmas kis kalandokra.

Befészkeltem magam Kellan ölelésébe, és köszönetet mondtam a remek szobáért. Kuncogni kezdtem, kicsit még mindig bódultan a nászéjszakától. Kellan megcsókolta a homlokom, amikor a kijárat felé fordultunk.

– Ha majd hazaérünk, felhívom Gavint, hogy ebédeljen nálunk. Ideje, hogy a két család megismerje egymást, nem?

Kellan önfeledt mosolya megmelengette a szívemet. Tetszett, hogy „családnak” nevezte az apját, holott nem is olyan régen még hallani sem akart róla.

– Remekül hangzik. – Összerezzentem. – Csak a szüleim meg fognak ölni! – Megvillantottam a gyűrűmet. – Aztán végeznek veled is.

Kellan csak megvonta a vállát, miközben odavezetett a parkolóban álló autóhoz. Gálánsan kinyitotta előttem az ajtót, és megcsipkedte az arcomat, mialatt becsusszantam a Chevelle-be. Széles mosollyal ment át a másik oldalra. Annyira boldognak tűnt, amiért végre összeházasodtunk, és soha többé nem kell elválnunk egymástól! Mindig is reméltem, hogy a jövendőbelim szívből szeretni fog, de Kellan… ő tényleg feltétel nélkül szeretett. Szerelmének mélysége néha teljesen megdöbbentett, bár én is ugyanígy éreztem iránta. A mindent jelentette számomra.

Ahogy beült a kocsiba, arrébb húzódtam az ülésen, hogy a lehető legközelebb kerüljek hozzá. Vigyorogva karolta át a vállam.

– Hiányoztam? – kérdezte fojtott és szenvedélyes hangon.

Bólintottam, és odahajoltam, hogy megcsókoljam. Kellan mohón viszonozta a gyengédségemet, ujjaival lágyan cirógatta az arcomat. Ahogy játékosan megnyaltam a száját, felnyögött, és sietve eltolt magától.

– Hé, úgy volt, hogy én cukkollak egész nap, nem fordítva!

Imádni való módon lebiggyesztette a száját, mire önkéntelenül is kuncogni kezdtem.

– Tudod, jó mesterem volt.

Kellan színpadiasan felsóhajtott, és levette a karját a vállamról, hogy elindítsa az autót.

– Azt hiszem, ezt megérdemeltem. – A motor dübörögve életre kelt, Kellan arcára pedig visszatért az elégedett kifejezés.

A vállára hajtottam a fejem. Bár a recepciós leplezetlenül megbámulta a férjemet, apám pedig bizonyára életfogytiglani szobafogsággal sújt, amint viszontlát, valamint Kellan nemrég megismert apja meglátogat minket, tökéletesen indult a nap. Semmi sem tehette tönkre a boldogságomat.

Befordultunk Kellan szűk utcájába, ahol elöntött a hazatérés jóleső érzése. Élveztem a kis kiruccanásunkat, de ugyanilyen örömmel tértem vissza erre a helyre. Igazán örültem, hogy néhány héttel ezelőtt végleg visszaköltöztem. Amikor Kellan leállt a fehérre festett, kétszintes ház előtt, egy autó már parkolt a felhajtón. Homlokráncolva nézte a sportos, tűzpiros Jettát. Én is kíváncsian méregettem; tudtommal egyetlen ismerősömnek sincs ilyen kocsija.

Miközben Kellan leállította a Chevelle-t, csak hümmögött, miközben kinyitotta az ajtót. Én is kinyitottam az enyémet, és azon tűnődtem, hogy talán Gavin ugrott át a kölykökkel. Messziről látogatott ide – talán kölcsönözte az autót? Ezzel együtt nem tűnt hihetőnek, hogy csak úgy beállított volna ide, ráadásul még meg kellett volna tudakolnia Kellantől, hogyan talál ide. Amellett nem hittem, hogy egyetlen kölcsönautó lökhárítóján is ilyen matrica lenne: Ha már a seggemben vagy, legalább húzkodd a hajam!

Abban a tudatban, hogy a sofőr nőnemű, és alighanem egyike Kellan számtalan exének, vonakodva követtem a férjemet a bejárati ajtó felé. Istenem, ha valamelyik tyúk idejön egy szál ballonkabátban, amíg a szüleim itt vannak… én elsüllyedek szégyenemben.

Az ajtó nem volt bezárva, így Kellan akadálytalanul belépett, majd hátranyúlt a kezemért, hogy bevezessen az előszobába. Kellan otthona nem volt épp a legnagyobb. A bejárati ajtótól jobbra lépcsősor vezetett az emeletre, balra pedig egyenesen a konyhába lehetett jutni, míg szemben a nappali nyílt. Szüleim jelenleg Kellan kanapéján foglaltak helyet, és apám arcára leplezetlenül kiült a gúnyos megvetés. Anyám próbált uralkodni magán, de látni lehetett, hogy ő sem túlzottan boldog.

Nem tudtam biztosan, hogy csalódottságukat a hirtelen felbukkanásunk váltotta-e ki, vagy inkább az a személy, aki Kellan rendkívül kényelmes foteljében időzött, amely számomra komoly érzelmi értékkel bírt, amióta Kellan a szakításunk alkalmával nekem adta. Sokat jelentett számomra, hogy Kellan akkor is fontosnak találta a rólam való gondoskodást, amikor egyáltalán nem szolgáltam rá a kedvességére. A látványra, hogy egy idegen lány ül benne oldalra fordulva, és a karfán nyugtatja tűsarkúba bújtatott lábát, a gyomrom is görcsbe rándult.

Az érkezésünkre a lány hátravetette a fejét, hogy rálásson a bejáratra. Amikor Kellan szembesült vele, elmormolt egy halk szitkot, majd aggódó tekintettel fordult felém. A gyomorgörcs átadta a helyét a fagyos félelemnek, miközben azt találgattam, ki lehet ez a lány.

Kellan a kezemet szorongatva lépett a nappaliba, hogy köszöntse a jövevényt. Amint beléptünk a látómezejébe, a lány végigmérte Kellant, és résnyire szűkült a szeme. A hívatlan vendégnek hosszú fekete haja volt, hozzáillő fekete szeme, amelyet még sötétebbé tett a szürke szemfesték. Bosszús, mégis erotikusan lebiggyedő ajkát mélyvörös rúzs hangsúlyozta. Sugárzó szépség volt, de hát mire számítottam? Kellan minden hódítása az.

Megvetéssel az arcán, sejtelmesen és érzékien búgó hangon szólalt meg:

– Mindjárt kifekszem… Kellan Kyle. – Megengedett magának egy szórakozott mosolyt. – Várjunk csak, hiszen egyszer már lefeküdtem neked. – Ahogy visszatért az arcára a megvetés, elsötétült a tekintetem. Máris rühelltem ezt a csajt.

Kellan elengedte a füle mellett a megjegyzést, és először a szüleimet üdvözölte.

– Martin, Caroline. – Ezután tért csak vissza a kedvenc fotelemben tanyázó közönséges nőszemélyhez. – Joey.

Szemöldököm sosem látott magasságokba szaladt, ahogy elnéztem az ellenségesen Kellanre meredő lányt. Joey? Mármint a „volt lakótárs” Joey? Aki alig néhány héttel azelőtt ment el, hogy Dennyvel beköltöztünk? Több mint két évvel ezelőtt? Sosem gondoltam volna, hogy visszajön. Mi a rossz nyavalyát kereshet itt?

Kellan feszült arccal mondta ki, amire gondoltam.

– Mi a rossz nyavalyát keresel itt?

A lány felpattant a fotelből, összefonta a karját telt keble előtt, és öntudatosan felszegte az állát.

– Hol a francban vannak a cuccaim, Kellan?

Kellannek láthatóan leesett az álla, és némi bosszúság tükröződött a vonásain. Még jobban megszorította a kezem, úgy felelt:

– Két éve kiköltöztél. Kidobtam mindent.

Az ajkamba haraptam, nehogy látványosan összerezzenjek. Valójában én dobtam ki mindent. Joey nagy duzzogva kiköltözött, miután Kellan lefeküdt vele, majd közvetlen utána valaki mással. Bizony, nem mindig volt az az édes, hűséges szerető, mint manapság. Mindig is állította, hogy Joey nem törődött vele, csak birtokolni akarta. Bevágta a durcát, amikor Kellan más nőkkel is megosztotta az ágyát… miközben ő szintén más férfiakkal osztotta meg az övét.

Dennyvel az ő bútorait használtuk, amikor beköltöztünk. A szakításunk után úgy éreztem, mintha szerelmünk emléke valahogy beleivódott volna a fába, nem tudtam elviselni azokat a holmikat. Meg kellett tőlük tisztítanom az otthonunkat. Talán nem kellett volna ezt tennem, végtére is nem az én cuccaim voltak, de azt akartam, hogy Kellannel új életet kezdjünk. Gondolhattam volna, hogy előbb-utóbb ez a döntésem is vissza fog ütni rám.

Joey színpadias méltatlankodással bökte meg Kellan vállát.

– Hogy mit csináltál? Hogy jössz ahhoz, hogy kidobáld más cuccait, te seggfej?

Kellan kivörösödött arccal lépett felé.

– Elmentél. Nem az én bajom, ha mindent itt hagytál. – Viszolyogva mérte végig a csajt. – Minek nézed a házamat, a raktáradnak?

A lány megvető mozdulattal emelte fel a kezét.

– Semmi szükség erre a szentimentális szarságra, Kellan. Ha nincs meg a cuccom, fizesd ki szépen! – Önelégülten elvigyorodott. – Ezerötszáz fedez mindent.

Ahogy halkan felnyögtem, Joey dühödt tekintettel fordult felém.

– Te meg ki a fene vagy? – Felvonta a szemöldökét. – Kellan aktuális kedvence?

Apám lángoló arccal pattant fel.

– Nem tudom, ki maga, hölgyem, de nem beszélhet ilyen hangon a lányommal!

Olyan dühösnek tűnt, hogy attól tartottam, menten szívrohamot kap, de a haragja így is semmiségnek tűnt Kellané mellett. Elengedte a kezem, hogy odalépjen Joeyhoz és lenézzen rá.

– Vigyázz, Josephine! A feleségemről beszélsz.

Joey egy pillanatra megriadt tőle, és hátrált egy lépést, azután a szavak tudatosultak benne. Sötét szeme egészen kidülledt, ahogyan nyíltan megbámult. Azután nevetni kezdett.

– Istenem, ez most komoly? Te, a legnagyobb hímringyó, akit valaha ismertem, tényleg megnősültél? Ezt a baromságot!

Kellan összefonta a karját a mellén, apám pedig felsóhajtott, és visszarogyott a kanapéra. Tényleg nem örült ennek a házasságnak. Anyám mintha szipogni kezdett volna, de engem túlságosan lekötött Joey. Rohamléptekkel kezdtem elveszíteni a béketűrésem, és készen álltam rá, hogy páros lábbal rúgjam ki ezt a tolakodó lotyót.

Kellan is erre készült.

– Rendben – mutatott az ajtó felé. – Megkapod az ezerötszázat a bútorodért. Most pedig takarodj innen!

Joey megrázta a fejét.

– Ó, nem, azt már nem… azoknak az időknek vége, Kellan.

Kellan félrehajtotta a fejét, nem értette. Én sem. Ökölbe szorított kézzel indultam felé.

– Hallottad, nem? Megkapod a pénzedet. – Hessegetni kezdtem a kezemmel. – Húzzál vissza a pöcegödörbe, ahonnét előbújtál!

Joey tekintete tőrként fúródott belém. Rajtam tartotta a szemét, de Kellanhez beszélt.

– Van nálam valamid, amit vissza akarok adni – fordult végre felé –, mert nekem már nem kell. – Amikor Kellan zavartan ráncolta a homlokát, Joey önelégülten elvigyorodott. – És ha vissza akarod kapni, édes… jobb lesz, ha megduplázod azt a pénzt.

– Neked elmentek otthonról! – csattantam fel.

Joey ügyet sem vetett rám, továbbra is Kellanre meredt. Azzal előrehajolt, és felkapta táskáját a fotelből, miközben miniszoknyája szinte az egész combját látni engedte. Ahogy kinyitotta a táskáját, egy apró memóriakártyát halászott elő, amilyet a digitális fényképezőgépekben, kamerákban, mobilokban használnak. Kellan szeme kikerekedett, ahogy meglátta, s mielőtt még megkérdezhettem volna, mi ez az egész, sietve rávágta:

– Rendben, megkapod a háromezret.

Joey diadalmas pillantást vetett rám, ahogy Kellan felé nyújtotta az SD memóriakártyát. Magamban vadul pörgettem a lehetőségeket, mi lehet rajta, amiért Kellan hajlandó ennyit fizetni. Rosszullét kerülgetett. Kellan megmarkolta a kártyát, aztán az ajtóra mutatott.

– Holnap megkapod.

Joey megpaskolta a férjem arcát.

– Ajánlom is… különben pokollá teszem az életed. – És gonosz vigyorral nézett vissza rám.

Kellan lehunyta a szemét.

– Tűnj el a házamból, Joey! – Azzal újra a nő szemébe nézett. – És soha többé ne gyere ide!

Joey integetett a szüleimnek, miközben lassan az ajtó felé indult. Senki sem moccant vagy szólalt meg, amíg el nem hagyta a házat. Kellan csak azután kezdett ellazulni, hogy kintről behallatszott a felpörgő motor hangja. Miközben a szüleim felé fordult, diszkréten eltette a kártyát a zsebébe.

– Ne haragudjatok miatta. Remélem, nem okozott túl sok bajt, amíg távol voltunk.

Apám egész tartása megmerevedett, ahogy felnézett Kellanre. Megesküdtem volna, hogy amúgy is ősz haja minden pillanattal egyre őszebb lesz.

– Inkább aggódom azért, amit ti ketten műveltetek az éjjel, mint a feslett barátnőid miatt. – Kivörösödött arccal nézett hol a férjemre, hol rám. – Mi ez az őrültség, hogy elszöktök és összeházasodtok? – Meleg barna szeme megállapodott rajtam. – Megháborodtál, Kiera?

Anya újra szipogni kezdett, mire apa megpaskolta a kezét. Legszívesebben leültem volna melléjük, hogy kibeszéljük az elmúlt éjszakát, de még mindig szédelegtem a sokktól. Mi az ördög lapulhat Kellan zsebében? Ami megér neki három lepedőt…

Miközben apám jelentőségteljesen megpaskolta maga mellett a kanapét, Kellan visszafordult felém. Arcán egyszerre tükröződött szórakozottság, beletörődés és… félelem. Nem biztos, hogy szándékosan, de még a csípőjét is elfordította, hogy ne lássam a zsebét, ahová a kártyát dugta. Ettől még rohadtul tudtam, hogy ott lapul.

Intett, hogy üljek csak le az apám mellé, majd visszafordult az ajtó felé.

– Mindjárt jövök. Meg akarom nézni a kocsimat, hátha Joey csinált vele valamit. – Feszült kis mosollyal tette hozzá: – Ha összekarcolta a kulcsával, akkor fogjál le, mielőtt még megölöm. – Azzal nevetve indult az ajtó felé… hogy a szavaim nyomán hirtelen megtorpanjon.

– Mi van azon a kártyán?

A szórakozott mosoly azonnal eltűnt az arcáról. Nagyot nyelt, és megrázta a fejét.

– Semmi. Ne is törődj vele, Kiera!

Egy pillanatra ügyet sem vetettem a szüleimre, csak közelebb léptem hozzá. Próbáltam benyúlni a zsebébe, de ő ellépett az utamból. Miközben tőlem telhetően próbáltam uralkodni a gyomromban kavargó haragon, megismételtem a kérdést:

– Mi van azon a kártyán?

Erre már Kellan is felfortyant, és résnyire szűkült szemmel vágta rá:

– Mégis mit gondolsz, Kiera? Felvettük magunkat dugás közben! – Azonnal elöntötte a bűntudat, amiért ilyen nyersen fogalmazott. Néha haragjában elfelejtett lakatot tenni a szájára, és nem válogatta meg a szavait, a Joeyval való összetűzés pedig láthatóan őt is megviselte. Kitartó faggatózásom csak feltette az i-re a pontot.

Eltátottam a szám, és úgy éreztem magam, mint akit leöntöttek egy vödör jeges vízzel. Tudtam, mit fog meggyónni, tényleg tudtam, de ettől még nem fájt kevésbé. Mintha egyetlen seb lett volna az egész testem. Elködösülő tekintettel mormoltam:

– Te lefilmezted magatokat szex közben?

Anyám megköszörülte a torkát, és fészkelődni kezdett a kanapén. Ekkor döbbentem csak rá, hogy Kellannel nem vagyunk egyedül. Nem, ostoba módon nem tudtam kivárni a faggatózásommal, hogy kettesben maradjunk. Tényleg azt kívántam, bár gátat tudnék szabni a kíváncsiságomnak. Mindent megadtam volna, ha nem tudok arról, hogy újdonsült férjemnek van egy felvétele, amelyen egy régi barátnőjét keféli. És még többet megadtam volna azért, ha erről a szüleim sem tudnak.

Kellan látta a fájdalmamat, és kitárt karokkal lépett felém.

– Meg tudom magyarázni, Kiera.

Feltartottam tenyerem, ahogy a könnyek kicsordultak a szememből. Nem akartam hallani a magyarázatát. Csak egyedül akartam lenni. Hátat fordítottam neki meg a szüleimnek, és felviharzottam a lépcsőn. Még hallottam, hogy Kellan és anyám egyszerre szólít a nevemen, de nem törődtem velük. Csak bevágtam a hálószoba ajtaját, lerúgtam a cipőmet, lerogytam az ágyra, és szabad folyást engedtem a könnyeimnek.

Ennyit arról, hogy semmi sem teheti tönkre a boldogságomat.

2. fejezet

Szerelem

Miután a könnyeim elapadtak, valamivel jobban éreztem magam. Tudtam, hogy túlreagáltam a dolgot; nem arról van szó, hogy Kellan mostanában csinálta azt a felvételt, vagy ilyesmi. Csak felülkerekedett rajtam a sokk, ez minden. Meg a viszolygás. A gondolatát sem tudtam elviselni, hogy egy másik nő megérinti, bármikor is történt. Épp elég volt az emlék, hogy egykor a falon át hallgattam, amint jöttek-mentek nála a lányok. Ha csak magam elé képzeltem őket, elfogott a hányinger. Biztos, ami biztos, a szám elé tartottam a kezem.

Miután a zokogásom abbamaradt, már hallottam a lentről felszűrődő hangokat. Apa alighanem megmondta a magáét Kellannek. Abban a tudatban, hogy tovább kell lépnünk, próbáltam minden másra gondolni, csak nem Joey sárga tűsarkúba bújtatott lábára, ahogyan ráfonódik Kellan derekára. Nem könnyen tudtam kiverni a fejemből ezt a képet.

Segítség gyanánt lehúztam a gyűrűmet, hogy az oldalán sorakozó parányi gyémántokra meredjek. Miközben gondosan megnéztem mindegyiket, felidéztem azokat a romantikus és szívbe markoló dolgokat, amiket nekem mondott, és senki másnak.

Inkább kitartok egy gyönyörű lány mellett, mint hogy újabb és újabb sebeket kapjak. Azt akarom, hogy velem légy. Számomra minden lány te vagy. Nem látok mást, csak téged… csak téged akarlak. Csodálatos lesz együtt. Tönkreteszel. Maradj! Maradj velem! Találjuk meg együtt a módját. Csak ne menj el… kérlek. Biztosan tudom, hogy mindig az életed része akarok lenni. Összeházasodtunk… a feleségem vagy. Szeretlek!

Mire meghallottam a halk kopogtatást, már lecsillapodtak az érzelmeim, és háborgó gyomrom is. Igazából kicsit ostobán éreztem magam a helyzet miatt. Kellan résnyire nyitotta az ajtót, de nem lépett be.

– Kiera… bejöhetek?

Az ajtó felé hemperedtem, letöröltem könnyeimet, és eligazítottam a miniruhámat.

– Igen – feleltem rekedten.

Az ajtó nem nyílt ki azonnal, én pedig összevont szemöldökkel meredtem rá. Hosszabb szünet után újra meghallottam Kellan hangját.

– Ugye nem… nem akarsz hozzám vágni semmit?

Halk kuncogás tört fel belőlem, és ennek hallatán Kellan kitárta az ajtót. Mosolyogva néztem aggódó arckifejezését, és megráztam a fejem.

– Nem, biztonságban vagy.

Halkan betette maga mögött az ajtót, mielőtt az ágy felé indult. Tekintete a gyűrűre tapadt, amelyet még mindig az ujjaim között tartottam. A léptei lelassultak, a tekintete üvegessé vált. Nem tudta levenni szemét a gyűrűmről, úgy suttogta:

– El akarsz hagyni?

Ahogy fájdalmas arcát fürkésztem, belegondoltam, mit olvashat ki a jelenetből. Feldühödtem, színpadiasan otthagytam, azután meg azt látja, hogy a kezemben tartom a jegygyűrűmet, mintha nem akarnám többé viselni. Kapkodva visszahúztam az ujjamra. Könnyben úszó szemével az arcomat kémlelte. A szívem szakadt meg, miközben szélesre tártam a karomat.

– Nem, dehogyis hagylak el!

Ennyivel nem sikerült meggyőznöm, ezért feltérdeltem, és megragadtam a pólóját, hogy magamhoz rántsam, és a nyaka köré fonjam a karomat. Azonnal ellazult az ölelésemben, én pedig beszívtam illatát, és a fülébe súgtam:

– Csak eszembe jutott az a rengeteg minden, amiért annyira szeretlek. Szeretek mindent, amit csak teszel, ami csak vagy. Úgy érzem, hogy beléd szerettem.

Kellan meglepetten húzódott el.

– Az esküvőnk utáni napon megtudod, hogy szexvideót készítettem egy másik lánnyal… és ettől újra belém szeretsz? – Megtapogatta a homlokomat, mintha lázas lennék.

Felkacagtam, és lehúztam magam mellé az ágyra.

– Hát, nem, a szexvideódnak továbbra sem örülök, de… – A vállára hajtottam a fejem, és felnéztem tündöklő kék szemébe. – Annyi minden szeretek benned, nem hagyom, hogy egyvalami tönkretegye… tönkretegyen minket.

Kellan elmosolyodott és homlokon csókolt.

– Mondtam már neked, mennyire szeretlek?

Befészkeltem magam a karjába, átfontam a lábammal a derekát, és a mellkasára hajtottam a fejem, éppen arra a helyre, ahová a nevemet a szíve fölé tetováltatta.

– Lehet, de egyszerűen képtelen vagyok megunni.

Összeszorított ujjaim közt tartottam a pólóját, és kiélveztem az önfeledt pillanatot. Mély hangja ott visszhangzott a fülemben, amikor végül megtörte a csendet.

– Annyira sajnálom, Kiera! Sosem kellett volna megtudnod.

Vetettem egy pillantást a nadrágja felé, azon tűnődve, a zsebében rejtegeti-e még a kártyát, azután felnéztem bűnbánó arcára.

– Nem akarom, hogy bármit eltitkolj előlem, csak mert azt gondolod, hogy nem örülnék neki, ha megtudnám. Túl sokszor megtörtént velünk, hogy ez állt közénk.

Kellan elgondolkodva bólintott.

– Igazad van. Azt hiszem, idővel elmondtam volna… bár biztosan nem az esküvőnk utáni reggelen. Hogy őszinte legyek, teljesen el is feledkeztem Joeyról és erről a felvételről. – Lebiggyesztette az ajkát. Láthatóan a legkevésbé sem örült neki, hogy Joey hívatlanul felbukkant, és emlékeztette rá.

Tekintetem markáns, simára borotvált állára tapadt.

– Hogy tudtad elfelejteni, hogy szexvideót forgattál a lakótársaddal? Azt gondolnám, hogy az ilyesmi azért megmarad az ember emlékezetében.

Ahogy Kellan egész teste megfeszült alattam, mélyen a szemébe néztem. Mielőtt feltehettem volna a kérdést, amely rettegéssel töltött el, Kellan felsóhajtott, és megcsóválta a fejét.

– Tényleg nagyon sajnálom, Kiera. Ő kérte, engem meg nem érdekelt. Akkoriban nemigen mondtam nemet semmire, ő meg… – Összeszorította a száját, és behunyta a szemét. Amikor újra kinyitotta, suttogva folytatta: – Nem érdekelt a jövő, hogy mi marad utánam… Annyira sajnálom!

Kezdett rossz érzésem lenni. Felültem.

– Nem ez az egyetlen felvétel, igaz?

Kellan összerezzent, én pedig tüstént megkaptam a választ.

– Annyira sajnálom, Kiera – ismételte suttogva.

Összefontam a karom, és hitetlenkedve ráztam meg a fejem.

– Szép… Összekötöttem az életem egy pornósztárral.

Kellan küszködve próbált kifejezéstelen arcot vágni, de nem sokáig sikerült. Belebokszoltam a vállába, miközben kitört belőle a nevetés. Elkapta a kezem, felült, és a dereka köré fonta a karomat. Azután a mellkasára vont, hogy simogatni kezdje a hátam. Felizzó haragom gyorsan kihunyt az ölelésében. Azután szétáradt bennem a búskomorság.

– Nem maradhat mind titokban, Kellan, ha egyszer a banda híres lesz. Ha egyszer mindenki ismerni fogja a neved. Ha egyszer azok a videók sokat fognak érni… ott lesznek majd mindenhol.

Szomorú mosollyal bólintott.

– Tudom… és nem győzök bocsánatot kérni.

Az arckifejezése láttán előtört belőlem az együttérzés.

– Nem az én testemmel fognak visszaélni, Kellan. Nem kell bocsánatot kérned olyasmiért, ami évekkel ezelőtt történt. Én csak… nem örülök neki, hogy a magánéleted ilyen… nyilvános lesz.

Kellan megvonta a vállát.

– Engem nem érdekel. – Végigsimított az arcomon. – Csak nem szeretném, ha neked fájdalmat okozna.

Hosszan kifújtam a levegőt.

– Hát, legalább fel tudok rá készülni. – Gúnyos mosollyal néztem fel rá. – És ne hidd, hogy valaha megnézem bármelyiket is. – Kellan felnevetett, mire megráztam a fejem, és behunytam a szemem. Kicsit még mindig bántott, hogy a világ a maga teljes pompájában megismerheti majd a férjem testét, de ez sem számított. Ő már nem volt ugyanaz az ember. Az én emberem lett.

Ahogy kinyitottam a szemem, elnéztem gondterhelt arcát. El akartam űzni a félelmét, hogy talán emiatt rosszat gondolok róla.

– Akkora egy… hímringyó vagy! – mormoltam játékosan.

Megrázta a fejét, ahogy visszahúzott magához az ágyra. Egy hosszú pillanat múlva eszembe jutott, hogy mindkettőnknek sok a dolga, emberek várnak ránk. Már épp emlékeztetni készültem Kellant, hogy ideje felhívnia Gavint, amikor kopogtatás hallatszott.

– Kiera, drágám, minden rendben? – hallottam anyám aggódó hangját.

Kellan fészkelődni kezdett alattam, és félregurított, hogy fel tudjon állni. Azt kívántam, bárcsak visszaránthatnám az ágyba, ám ehelyett felültem, és eligazítottam magamon a ruhát.

– Persze, gyere csak be!

Ahogy a szobába lépett, vegyes érzelmekkel nézett Kellanre. Láttam, hogy nem lelkesedik túlságosan azért, amit odalent a földszinten hallott. Anya nagyon kedvelte Kellant, de az oltalmazó ösztön ugyanolyan erősen élt benne, mint apában, emiatt Kellan egyre jobban nyugtalanította. A vonzerő, a hírnév, a fiatalság és a monogámia nem passzolnak túl jól egymáshoz. Bármennyire is bízott a csáberőmben, anyám nem kételkedett abban, hogy végül pórul járok ezzel a házassággal.

Viszont ő nem ismerte Kellant úgy, ahogy én. Márpedig én biztosan tudtam, hogy nem lesz hűtlen hozzám. Kiélvezte azt az életet, de most valami egészen mást keresett. Valamit, ami egy életre szól: engem.

Sugárzó mosollyal néztem rá, ahogy felém indult. Kellan maga elé meredt, majd lehajolt és arcon csókolt.

– Megyek, felhívom Gavint… és megnézem a kocsimat. Egy perc, és jövök. – Bólintottam, és megcsókoltam a kezét, mielőtt elment.

Anyám hosszan nézett utána, mielőtt leült mellém az ágyra. Nem szólt semmit, de zöld szeméből még most is kiolvashattam az előző kérdését. A térdére tettem a kezem, úgy ismételtem meg a válaszomat:

– Jól vagyok, anya, tényleg.

A felelet láthatóan megdöbbentette.

– Hogy lehetsz jól, amikor ő és az a lány…?

Hagyta visszhangozni a kérdést. Megvontam a vállam.

– Az már régen volt, jóval azelőtt, hogy találkoztunk. Annak a felvételnek semmi köze hozzám, és most, hogy túl vagyok az első sokkon, tényleg semmi bajom.

Anya továbbra is zavartan nézett, mire halkan nevetve a vállára hajtottam a fejem.

– Ő már nem az az ember, és… – Elhallgattam, ahogy tudatosultak bennem a tulajdon hibáim és tévedéseim. – Nem róhatom fel neki a múltját.

Ezt hallva anya hátrébb húzódott, hogy a szemébe kelljen néznem.

– És a te múltad? – Az arcomat fürkészte. – Nem akarod végre elmondani, szívem, hogy mi történt veled és Dennyvel?

Hunyorogva hőköltem hátra. Anya és apa egyaránt elfogadta, amikor közöltem, hogy Dennynek egy munka miatt haza kellett utaznia, anya azonban jobban odafigyelt, többet aggódott és kíváncsiskodott, így a bűntudatos pillantásokból és félbehagyott megjegyzésekből bizonyosan jóval nagyobb részt kirakott a Denny–Kellan–Kiera-rejtvényből, mint amekkorát meg akartam mutatni neki. Nyilván kiszagolta az igazságot. Éreztem, ahogy újra feltolulnak a könnyeim, miközben rázni kezdtem a fejem. Nem, nem akartam elmondani neki, milyen rettenetesen viselkedtem, hogy ilyen lány lett belőlem, hogy sokkal súlyosabb bűnt követtem el, mint az, aki felvett egy görbe estét a volt lakótársával. Jobban örültem volna, ha továbbra is édesnek és ártatlannak tart, mégis… hazugság lett volna, ha meghagyom ebben a hitében.

Lesütött szemmel, suttogva feleltem:

– Viszonyom lett Kellannel, Denny rájött, és elhagyott. – A bűntudat könnyei végigperegtek az arcomon. Elszoruló torokkal néztem fel. – Annyira sajnálom, anya!

Könnyes szemmel nézte a fájdalmamat. Keserű, elítélő szavakat vártam tőle, de ő hallgatott. Csak körém fonta a karját, és szorosan magához ölelt. Ettől csak még keservesebben sírtam. A vállába temettem az arcomat, és szabad folyást engedtem minden magamba fojtott megbánásnak. Ott zokogtam a karjában, míg ő csitítgatott és a hátamat cirógatta.

Miután a könnyeim elapadtak, felemeltem a fejem.

– Most utálsz? – A szavaktól elszorult a torkom.

Anya a hüvelykujjával törölgette le könnyeimet. Kis mosoly játszott a szája szélén, ahogy megrázta a fejét.

– Nem, dehogyis utállak.

– Nem fogsz kiabálni? – csóváltam a fejem. – Nem mondod azt, hogy szörnyen viselkedtem?

Miközben lehajtottam a fejem, megragadta az államat. Egy hosszú pillanatig a tekintetemet fürkészte, mielőtt válaszolt:

– Úgysem mondhatok semmit, amivel jobban megbüntethetnélek, mint amennyire te bünteted saját magad. – Ahogy megrázta a fejét, hosszú barna loknijai a vállát verdesték. – Persze ha nem bánnál semmit, apáddal sorba állnánk, hogy megnehezítsük az életedet. – Egyre szélesebb mosollyal fogta a tenyerébe az arcomat. – A történtek láthatóan nagyon megviseltek, és nem hinném, hogy még egyszer kitennéd magad ennek.

Hevesen rázni kezdtem a fejem. Nem, ezen a gyötrelmen biztosan nem akartam még egyszer keresztülmenni. Anya elmosolyodott, és lassan leengedte a kezét.

– Ami azt illeti, jobban aggaszt, hogy férjhez mentél a hátunk mögött. – Összefonta maga előtt a karját, az ajkába harapott, és felvonta a szemöldökét. – Esetleg ezt megmagyaráznád?

Felsóhajtottam, mert tudtam, hogy ezt nem úszom meg ilyen könnyen.

Nem kevés időbe telt, de végül meggyőztem anyát, hogy előző éjjel valójában csak eljegyeztük egymást. Kellannel házasságnak tekintettük a kölcsönös fogadalmunkat, de tudtam, hogy a külvilág ezt nem így látja, és jogi szempontból egy ilyen szertartás semmiképp sem érvényes. Apának és anyának ehhez képest nagyon rövid üzenetet küldtem, minden magyarázat nélkül. Alapjában véve csak annyit közöltem velük, hogy Kellannel összeházasodtunk, és majd csak reggel jövök haza. Kész csoda, hogy apám nem küldte utánunk a kommandósokat.

Miután tisztázódott a félreértés, anyám megkönnyebbülten nevetett fel.

– Jaj, már azt hittem, hogy elrepültetek az éjszakai járattal Vegasba, hogy valami Elvis-hasonmás összeadjon titeket. – Megrázta a fejét, miközben megragadta kezemet, és gondosan tanulmányozta jegygyűrűmet. – Nem ez a módja annak, hogy összekösd valakivel az életed… már ha biztos vagy abban, hogy vele akarod leélni, ami hátravan belőle.

Határozottan bólogattam. Ebben az egy dologban tökéletesen biztos voltam.

Anyám megértően mosolygott.

– Hát, akkor legjobb lesz, ha elkezdjük tervezgetni az esküvőt, nem igaz? – Még jobban felélénkült a tekintete, ahogy összefontuk az ujjainkat. – Lehetne decemberben, miután Anna megszüli a kisbabát… Vagy inkább tavasszal, amikor minden kivirágzik?

Szédelegni kezdtem, ahogy anya sorban kipipálta a teendőket, amelyek a nagy napig rá és rám várnak: menyasszonyi ruha, koszorúslányok ruhája, vendéglista, meghívók, virágok, zene, helyszín, ételszállító, torta, szmokingok…

Csak sorolta és sorolta, míg végül a tenyeremmel be nem tapasztottam a száját, hogy véget vessek a litániának.

– Nem kell semmi flanc, anya – mosolyogtam. – Kellannel már összeházasodtunk, csak annyi kell, hogy törvényessé tegyük.

Anya üres tekintettel meredt rám, mielőtt feltette a kérdést:

– Azt akarod, hogy itt legyen Seattle-ben, vagy inkább odahaza, Athensben? Csak mert az egész család ott él, és nem lenne szép dolog tőled, ha ide kellene repülniük.

Felsóhajtottam. Anya nem hagyta magát lebeszélni semmiről. Habcsóknak kell öltöznöm, és végig kell parádéznom egy feldíszített templomon, ha tetszik, ha nem. A gyomrom görcsbe rándult, ha csak belegondoltam.

Mielőbb témát kellett váltanom.

– Szerintem menjünk le, és nyugtassuk meg apát is! – Nyilván még most is fortyog a szexvideó miatt, a házasságról már nem is beszélve. Szegény apa! Ez nem az ő napja.

Úgy döntöttem, valami kényelmesebb ruhát húzok, mielőtt apám elé állok. Ez a ruha folyton felcsúszott a combomon, és nem akartam állandóan igazgatni, miközben lehord a sárga földig. A szögletes és szupermély kivágás melltartót sem engedett viselnem, ami a nászéjszakán talán előny, de a családi vitában nem annyira.

Anya üdvözülten nézte, ahogy farmerba és pólóba bújok; fejében tovább pörögtek az esküvő részletei, máris virágkompozíciókat rendezgetett. Miután átöltöztem, elindultunk lefelé. Anya egy pillanatra sem szűnt meg az esküvőről csacsogni, és szavainak értelme minden lépéssel egyre jobban tudatosult bennem. Ahogy lefelé tartottunk a lépcsőn, elképzeltem magam az oltár felé lépdelve. Amikor elértünk a lépcsősor aljára, Kellan az ablak mellett állt, és komoly arckifejezéssel bólogatott apám felé. Láttam őt szmokingban, magamat pedig szaténruhában. Ugyanolyan szédítően jóképű volt, mint mindig, és kivételesen én is jól festettem. A gondolattól is rosszullét kerülgetett, hogy mindenki minket bámul majd, ezért inkább elképzeltem, hogy kettesben vagyunk Kellannel. A gyomrom így is idegesen bizsergett, amint elkezdődtek a nászinduló taktusai.

Kellan felém fordult, és elmosolyodott. Biztos lehettem abban, hogy nincs ugyanolyan látomása, mint nekem, szép arcáról mégis olyan szeretet és áhítat sugárzott, mint az enyémről. Túláradt bennem a vágyakozás, és olyan csodálatosnak láttam képzelt esküvőm képeit, hogy Kellanhez léptem, és átkaroltam a derekát. Ő mosolyogva nézett le rám, a karjába zárt, és megpuszilta a fejem búbját. Még akkor is imádattal csüngtünk egymáson, amikor apám megköszörülte a torkát.

A romantikus látomás képei szertefoszlottak, ahogy felé fordultam. Ő is zavartan ráncolta a homlokát.

– Öö… minden rendben?

Mosolyogva bólintottam, apa pedig felsóhajtott, mint aki nyilvánvalóan nem érti, milyen szélsőséges érzelmek dúltak bennem az elmúlt húsz percben. Kuncogva engedtem el Kellant, és öleltem magamhoz apát. Az ilyen hangulatváltozások Kellan mellett az élet természetes velejárói. Bármikor magasba repíthet vagy mélybe taszíthat. Néha talán élveztem is ezeket a kilengéseket, de igazából valamiféle egyensúlyra vágytam. Valahogy le kell higgadnunk, ha hosszú távon is fenn akarjuk tartani a kapcsolatunkat. Márpedig a házasság eléggé hosszú távú. Számomra örökre szól.

Amikor elhúzódtam, hogy apához forduljak, ő a vállam felett Kellanre nézett. Láttam rajta a vívódást. Apa azt akarta, hogy boldog legyek, de nem dobta fel a tudat, hogy egy rocksztárral vagyok. Egy rocksztárral, akinek a zsebében most is egy szexvideó lapul.

– Kellan beszélt nekem a… házasságotokról… a bárban – vágott a sűrűjébe. – Biztos, hogy ezt akarod, Kiera?

Sugárzó mosollyal csókoltam arcon.

– Tökéletesen biztos, apa.

A válaszomtól cseppet sem vidult fel. Ami azt illeti, mintha a szemem láttára öregedett volna. Ahogyan elnéztem egyre mélyebb barázdáit, megragadtam a karját.

– Kellan azt is mondta, hogy az apja átjön ebédre? – Visszafordultam Kellan felé. – Sikerült elérned?

Kellan megemelte a telefonját.

– Most beszéltünk. Fél órán belül itt lesz. – Kellan mélykék szeme felszikrázott az örömtől. Számára még újdonság volt, hogy szeretetet érezzen bármelyik családtagja iránt, és eddig csak vonakodva adta át magát ennek az érzésnek. Azt hiszem, még most sem adta át magát teljesen, mint aki valami elkerülhetetlen katasztrófára készül. Akárhogy is, egyelőre a derűlátás győzött.

Kellan tovább mosolygott, miközben az ajtóra mutatott.

– Az autóm is rendben van. – Jót nevettem a megkönnyebbült arckifejezésén. Képes lett volna fejvadászt küldeni Joeyra, ha a „kicsikéjének” bármi baja esik.

Amíg Kellan családjára várakoztunk, anya az esküvői színekről faggatott, miközben apa tekintete minden kérdésnél rám villant. Kellan a kezemet szorongatta, miközben szórakozott arckifejezéssel hallgatta anyámat. Láthatóan belement bármilyen ceremóniába, amit csak anya kitalált. Nem bánta, hogy mindenki őt fogja bámulni, azt pedig mégúgy sem, hogy az oldalán ott feszengek majd én is. Amúgy is mindig arra biztatott, legyek magabiztosabb és nyíltabb. Ezzel folyton zavarba hozott, mégis nagyra értékeltem a gondoskodását, amellyel hozzá akart járulni a kibontakozásomhoz.

Gavin épp időben csöngetett. Miután Kellan lassan kifújta a levegőt, felállt, és beletörölte a tenyerét a farmerjába. Nem láttam kidudorodni a zsebét, amiből arra következtettem, hogy időközben kidobhatta a kártyát. Legalábbis reméltem. Soha többé nem akartam más nővel látni, de tudtam, hogy ha belebotlanék, megölne a kíváncsiság, ami az őrületbe kergetne, és végül csak megnézném. Az ilyesmit nem lehet nem megtörténtté tenni. Én pedig nem akartam beleégetni az agyamba a képet, ahogy Kellant meglovagolja a volt lakótársa. Már abba belebetegedtem, ha csak elképzeltem.

Kellan látható idegességgel indult az ajtó felé. Imádtam ezért, hisz csak ritkán láttam ilyennek, de tényleg sokat jelentett neki, hogy találkozhat az apjával. Nem tudtam pontosan, mit érezhet, de ha én vagyok a helyében, az izgatottság, a szorongás és a rémület keveréke lett volna. Olyan sok minden sülhet el rosszul, ha kitárulkozunk valaki előtt, különösen egy közeli hozzátartozó előtt. Kellan óriási bátorságról tett tanúbizonyságot, és én nem is lehetettem volna büszkébb rá.

Mintha csak megacélozná magát a találkozásra, Kellan sípolva kifújta magából a levegőt, amikor az ajtóhoz ért. Itt a legkisebb erőfeszítés nélkül elmosolyodott, miközben szélesre tárta. Felálltam a kanapéról, amikor Kellan apja felbukkant a színen. Kellan annyira hasonlított Gavinre, hogy le sem tagadhatták volna a rokonságot. Ugyanaz a testfelépítés, ugyanaz a magasság, ugyanaz a világosbarna haj és királykék szem, ugyanaz a markáns áll. Ahogy egymás mellett láttam kettejüket, mintha időutazást tettem volna Kellan jövőjébe. És abból, amit láttam… Kellanre szép, nagyon szép öregkor vár. Gavin hihetetlenül vonzó maradt.

Magam mellett meghallottam anyám motyogását.

– Ó… jaj nekem…

Anyával váltottunk egy gyors pillantást, amíg Kellan kezet rázott az apjával. Kellan lelkesen intett a nappali felé.

– Örülök, hogy itt vagy. Gyere be!

Gavin bólintott és belépett, a nyomában két gyerekkel: Kellan féltestvéreivel. Integettem Kellan húgának, Haileynek, ő pedig kuncogva integetett vissza. Hailey egyidős lehetett velem, talán csak egy-két évvel fiatalabb. Megörökölte apja sötétkék szemét, de ebben a természetes fényben a haja egy árnyalattal szőkébbnek tűnt, mint a fiúké. A sarkában ott topogott Kellan kisöccse, Riley. Tündéri, tíz év körüli fiúcska volt, alig néhány évnyire attól a kortól, amikor Kellan az első tapasztalatait szerezte a másik nemről. Reméltem, hogy Riley még messze van ettől; túlságosan fiatalnak tűnt hozzá. Riley tündöklő búzavirágkék szemmel, félelemmel vegyes tisztelettel nézett fel Kellanre. Látszott, hogy máris isteníti a rocksztár bátyját.

Kellan összeborzolta Riley haját, amikor az belépett az ajtón. Miután a trió megérkezett, Kellan körbemutatott a kis nappaliban.

– Gyertek, üljetek le!

Elléptem a kanapétól, hogy Kellan apja odaülhessen. A szüleim felálltak, hogy megrázzák Gavin kezét. Apám határozottan, kéretlen egyenességgel szorongatta meg. Anyám udvariaskodott egy sort, majd zavartan köszörülte meg a torkát, míg apa homlokráncolva nézte, hogyan ráz kezet Kellan idősebb kori kiadásával. Bölcsen úgy helyezkedett, hogy Gavin mellé üljön a kanapéra, így anyám már nem fért oda.

Riley lehuppant a padlóra és kinyújtóztatta a lábát, miközben körbenézett Kellan otthonán. Nemrégiben a legjobb barátnőm, Jenny segítségével kifestettem a nappalit. A seszínű falak, amelyeket azóta bámultam, hogy beköltöztem ide, immár meleg bézsben pompáztak, középütt egy figyelemfelkeltő vörös fallal, amelynek sarkaiba Jenny ügyesen néhány hangjegyet festett. Felírta még Kellan egyik dalának szövegét is. A tolóajtó felett nagy, vastag betűkkel ez állt: Minden áldott nap mellettem vagy, lehetsz bármilyen távol. Kellan kissé furának találta, hogy a saját szövege néz le rá a falról, de nekem ez annyira tetszett, hogy nem engedtem átfesteni. Elvégre ez már az én otthonom is.

Amint odalépett hozzám, Hailey körém fonta a karját. Önfeledt arcából ítélve hitelt adott Kellan jellemzésének. Nevetségesnek találtam, hogy nemrég még azt gyanítottam, Kellan megcsal vele, de ez a büntetése annak, aki titokban tartja a vér szerinti apját mindenki előtt, beleértve engem is. Szerintem mindenki más arra a következtetésre jutott volna, amelyre én.

Kellan szélesen mosolygott, és egy ideig elnézte, ahogy az apja beszélgetésbe elegyedik a szüleimmel, mielőtt összecsapta a tenyerét.

– Oké, én nekilátok annak az ebédnek. Nemsokára dél. – Nevetve és szabadkozva emelte fel a kezét az apja felé. – Bocs, de egy kicsit későn hívtalak.

Gavin tekintete megállapodott a fián, majd átsiklott rám. Elpirultam a pillantásától, és nagyon is el tudtam képzelni, hogyan csábított el egy férjes asszonyt. Ettől persze még szörnyű helyzet lehetett – éppen olyan szörnyű, mint amilyenben néhány éve én is találtam magam –, de könnyen be lehetett látni, miért történt. Gavinre a megjelenése alapján bizony nem sok asszony mondott volna nemet. Apám is azonnal magára vállalta az ütközőzóna szerepét Gavin és anya között. Nem mintha Gavin rá akart volna nyomulni anyára, és nem mintha anya örült volna ennek, mégis…

Meleg mosoly áradt szét Gavin arcán, amikor biccentett.

– Igen, hallom, múlt éjjel összeházasodtatok. Gratulálok.

Még forróbbnak éreztem az arcom, amikor Hailey szorosan magához ölelt.

– Most már te is a családhoz tartozol, Kiera, akár tetszik, akár nem!

Apám felsóhajtott.

Kellan hozzánk lépett, leválasztotta rólam a húgát, és lágyan megcsókolt. Pillantásától elgyengült a térdem, torkomban dobogott a szívem, szaporábban vettem a levegőt. Elképesztően hatott rám.

– Akár tetszik, akár nem – mormolta, mielőtt újra megcsókolt.

A romantika hevében érzelgősen felnyögtem:

– Tetszik.

Apám újra felsóhajtott.

Kellan átkarolta a vállam, mielőtt szembefordultunk a családjainkkal.

– Kint leszünk a konyhában. Kértek valamit?

Anyám szélesen mosolyogva meredt Gavinre, úgy mormolta:

– Nem, jól elvagyunk így is. – Apám vetett rá egy sokatmondó pillantást, mielőtt előrébb hajolt, hogy kitakarja előle Kellan apját.

Gavin mindebből semmit sem vett észre.

– Megvagyunk, fiam – rázta meg a fejét –, köszönjük.

Kellan kuncogva lépett be velem a konyhába, ahol hozzám hajolt, és belesúgta a fülembe:

– A fiának hívott!

Széles mosollyal nyugtáztam a köteléket, amely egyre csak erősödött közte és az apja között. Kellan eközben a hűtőhöz lépett, ahol a mosoly azonnal lehervadt az arcáról. Tökéletesen puha ajka hirtelen lebiggyedt.

– Most mi az ördögöt adjak nekik enni? – Arcán pánik és aggodalom tükröződött, ahogy felém fordult. – Nem vagyok valami nagy szakács.

Elengedett, hogy kinyissa a hűtőajtót, és céltalanul körülnézzen odabent. Próbáltam kitalálni valami emészthetőt, amelyet én is el tudok készíteni.

– Talán lehetne rántotta.

Kellan arca újra felderült, amikor a hűtőben talált egy doboz tojást.

– Ja… az beválhat. – Odaadta a dobozt, azután egy pillanatra behunyta a szemét. – Mondd, hogy van itthon szalonna! – Már épp készültem megmondani, hogy a minap vettem, amikor kinyitotta a fagyasztó ajtaját, és kiszúrta. Arcán szétáradt a megkönnyebbülés. – Istennek hála!

Szórakoztatónak találtam a nyugtalanságát. Letettem a tojásokat a pultra, és kezembe fogtam az arcát.

– Hé, nyugi! Miattad vannak itt, nem a kajáért.

Kellan lassan kifújta a levegőt.

– Igen, tudom. Én csak… tudod, nem akarom elszúrni. – Megrázta a fejét, és lesütötte a szemét. – Mindent elszúrok, Kiera.

Összerándult a gyomrom a fájdalmas arckifejezésétől. Nyaka köré fontam a karomat, és magamhoz húztam.

– Nem, ez nem igaz. – Eltoltam magamtól, hogy komoly arccal a szemébe nézzek. – Minket sem szúrtál el.

A szája idegesen megrándult, mintha nem lenne biztos ebben, pedig nem csak őt terhelte a felelősség a sötétebb időszakokért. Nem, ezekhez is a kettőnk közös erőfeszítése kellett.

A mosogató alatt lapuló szemetes felé mutatott.

– Nem? Épp most dobtam ki egy szexvideót, Kiera.

A gyomrom valamiért újra görcsbe rándult. Örültem, hogy a kártya már nincs a zsebében, viszont elborzasztott, hogy pontosan tudtam, hol van. Igyekeztem magamra ölteni a lehető legtermészetesebb mosolyt, miközben kibontakoztam Kellan öleléséből, és kerestem egy serpenyőt.

– Pontosan. Kidobtad, és kész. – A fiókban találtam egy villát, és játékosan megböktem vele a mellkasát. – Ha eltetted volna a fiókodba, hogy később megnézd, akkor lennél seggfej.

Kellan kuncogva nézett, aztán megpaskolta a fenekemet a jéghideg szalonnával.

Épp amikor sikkantva elugrottam, a húga tűnt fel a sarkon.

– Ki a seggfej?

A popsimat dörzsölgetve automatikusan Kellanre mutattam, aki összeráncolta a homlokát, majd vállat vont.

– Én. Ki más?

Hailey széles vigyorral nézett rá, miközben kihúzott magának egy széket. Lovagló ülésben foglalt rajta helyet, hogy lássa, miképpen próbálunk összeütni valami tisztességes kaját. Kellan felolvasztotta a szalonnát a mikróban, amíg én feltettem egy kávét. Frissen főtt kávé aromája keveredett a szalonna sercegésével és ínycsiklandó illatával, miután Kellan hasznossá tette magát a serpenyőnél. Palacsintasütőt ragadtam, és nekiláttam felütni a tojásokat, majd kivártam néhány percet, amíg a fehérjük kezd megszilárdulni. Amikor elérkezettnek láttam az időt, megpróbáltam átfordítani őket. Kellan vetett egy pillantást a rántottára, miközben feltörtem még egy tojást.

– Szerintem hagyd még egy kicsit – javasolta.

Vetettem egy pillantást a sercegő szalonnára, miközben a levegőt szúrós füst töltötte be.

– Szerintem te meg odaégeted a szalonnát – vágtam vissza.

Tüstént visszatért a saját dolgához, míg Hailey hangosan felnevetett.

– Édes istenem, hogyan bírtátok ki egymással ilyen sokáig?

Felállt és hozzánk lépett, miközben csúfot űztünk a főzésből.

– Innentől átveszem. Ti inkább menjetek, lazítsatok egy kicsit!

Kellan szabadkozó mosollyal nézett rá.

– Kösz… hugi.

Hailey vigyorogva nézett vissza rá, miután gond nélkül átfordított egy tojást.

– Szívesen… bratyó.

Önkéntelenül is feltűnt, mennyire hasonlítanak egymásra, ahogy így összemosolyognak. Megmelengette a szívemet a tudat, hogy Kellan mosolya alighanem a génekkel öröklődik. Talán mi is tovább tudjuk örökíteni a gyerekeinkre. Ha majd lesznek gyerekeink. Sok év múlva.

Kellan a vállamra tette a kezét, és elengedett egy önfeledt sóhajt. Ahogy lenézett rám, megrázta a fejét.

– Évek óta főzök magamra. Nem tudom, ma miért nem megy.

Széles vigyorral paskoltam meg a hasát.

– Végre te is megtudod, milyen csodálatos érzés bizonytalannak lenni és szorongani.

Homlokráncolva fogadta a helyzetelemzésemet.

– Én nem szorongok.

Hailey félbehagyta a főzést, hogy vessen rá egy szúrós pillantást.

– Nem mondod komolyan, ugye? Idáig érzem, hogyan sugárzik belőled a para. Érzem a félelem szagát. – Kaján örömmel kuncogott.

Kellan egyre mélyebben ráncolta a homlokát.

– Milyen jó, hogy vannak testvéreim.

Tetszett, ahogy incselkednek egymással, és még szorosabban fontam át Kellan derekát. Haileynek igaza volt a parával kapcsolatban, de tévedett abban, amit a szagokról mondott. Kellannek ugyanolyan mesés illata volt, mint mindig. Ez a fenséges illat, amely hozzá, és csakis hozzá kötődött, betöltötte az érzékeimet, miközben hozzásimultam. Csodásabb illatot árasztott, mint a kávé és a szalonna együttvéve.

Néhány perccel később megjelent Riley is, az arcán izgatott kifejezéssel.

– Kellan, megmutatod nekem a gitárodat?

A bátyja mosolyogva nézett le rá.

– Persze. – Megpaskolta a vállát, azután megcsókolta a fejem búbját. – Mindjárt jövök!

Ahogyan elnéztem távolodó alakját, tökéletes elégedettség töltött el. Azután Hailey mondott valamit, ami kissé kibillentett ebből a harmóniából.

– Kellan tényleg csinált egy… felvételt? – Jelentőségteljesen felvonta a szemöldökét.

Utáltam, hogy már ő is tud róla. Ahogy látta a feszengésemet, a szeme hatalmasra tágult, és rögvest visszatért a főzéshez.

– Bocs, nem kellett volna szóba hoznom. Biztosan nem akarsz beszélgetni… ilyesmiről. – Kissé zavartnak tűnt.

Riley, aki nem igazán értette, miről van szó, még zavartabb arcot vágott.

– Rengeteg felvételt csinál, Hail. – Tiszta, ártatlan tekintettel nézett fel rám. – Egy csomó videó van fent a neten.

Elpirultam, és az ajkamba haraptam.

– Igen, ez igaz. Rengeteg felvétel van mindenfelé. – Felsóhajtottam, abban a tudatban, hogy ez nagyon is igaz.

Hailey elfintorodott, és némán azt formálta a szájával: „bocsi”.

Biccentettem. Hiába is aggódtam volna a felvételek miatt, amelyeket egy napon majd kiszivárogtatnak. Nem számított. Meg tudtam birkózni vele. Megérte. Ennél sokkal rosszabbat is elviseltem volna Kellan kedvéért. Nem mintha vágytam volna erre, de ha szorul a hurok, vállalok bármilyen kellemetlenséget, amivel az jár, hogy Kellan Kyle felesége vagyok.

Kellan néhány perccel később visszatért, kezében a gitárjával. Végre elszabadult az LA-i stúdióból, a lemeze felvételéről, és mint mindig, hazahozta a kedvenc hangszerét. Úgy tűnt, mintha nélküle nem érezné magát biztonságban; semmi pénzért nem vált volna meg tőle.

Mosolyogva néztem, ahogy leültette Rileyt egy konyhaszékre, és a kezébe nyomta imádott hangszerét. Azt hittem, Riley menten elájul, olyan izgalommal fogta meg. Kellan tekintete megvillant, ahogy az öccsét nézte, mintha Riley gyermekkori önmagára emlékeztetné. Hagytam kibontakozni őket, addig is próbáltam segédkezni Haileynek az ebédnél. A hűtőben találtam egy sárgadinnyét, amelyet elkezdtem falatokra aprítani, miközben a hamis akkordok betöltötték a konyhát.

Kellan segített Rileynak lefogni a húrokat, és ahogy az utasításait hallgattam, eszembe jutott az első kísérlete, amikor engem próbált tanítgatni. Elmosolyodtam, amint felidéztem magamban az érintését, a forró leheletét a fülemen. Akkoriban komoly bűntudat gyötört, amiért ennyire élveztem. Ami azt illeti, még mindig furdalt miatta a lelkiismeret, és ez talán már örökre így is marad. Rosszat tettem, és ennek tudatában is voltam. Ártatlan kedveskedésnek állítottam be a flörtöt, noha igazából sosem volt az. Akartam őt, és ő is akart engem. Szerettem őt, és ő is szeretett engem. Amit tettünk, mindennek nevezhető, csak helyesnek nem, mégis mosolyognom kellett, ha eszembe jutott.

Riley akkordjain és a szalonna sercegésén keresztül hallottam, ahogy Gavin a szüleimmel beszélget. Meglepő módon apám harsány nevetését is hallani véltem. Gavin éppoly elbűvölő tudott lenni, mint a fia – nyilván ez is öröklődik. Az Úr legyen irgalmas a fehérnéphez, ha Kellannek és nekem egy napon fiunk születik, gondoltam.

Már kis híján elkészültünk az étellel, amikor Gavin bukkant fel az étkezőt a nappalitól elválasztó kis folyosón. Sugárzó mosollyal nézett végig három gyermekén. Amikor találkozott a tekintetünk, én is elvigyorodtam, és önfeledt boldogsággal töltött el a tudat, hogy megkapta azt a második esélyt Kellannel, amelyre mindig is vágyott. Sokat mesélhettem volna a második esélyek áldásáról. Biccentettem Gavinnek, amikor leült a székre Riley mellé.

A fiú vetett rá egy pillantást.

– Hallottad, apa? Végre elkaptam ezt a részt!

Gavin büszke tekintete átvándorolt a kisebbik fiára.

– Csodálatos! Máris a legjobb úton vagy a sztárság felé. – Visszafordult Kellan felé. – Ahogy a bátyád is.

Riley visszaadta a hangszert, de Gavin továbbra sem vette le a szemét Kellanről. Lehalkította a hangját, de így is hallottam, amikor megkérdezte:

– Válthatnánk néhány szót valahol?

Kellan arcára azonnal kiült az óvatosság, de bólintott, és a folyosó felé intett. Arcon csókolt, miközben elhaladt előttem, azután eltűnt az apjával. Haileyhez fordultam, de ő csak a vállát vonogatta; láthatóan nem tudta, miről akar beszélni Gavin.

Miután végeztem a dinnyével, sietve egy tálba raktam a falatokat, majd beletöröltem a kezem a konyharuhába. Kíváncsian hagytam el a konyhát, és indultam utánuk.

Kellan és az apja a sarkon túl állt meg, a mosókonyhába és a földszinti fürdőbe vezető ajtónál. Ahogy közelebb értem, hallottam, amint Gavin azt mondta:

– Nem akartam erről Hailey és Riley előtt beszélni, de… – Hirtelen elhallgatott, amikor észrevett. Kellan felém fordult, és felvillantott egy gyors mosolyt, ezért feljogosítva éreztem magam, hogy odalépjek hozzájuk. Gavin nem tudta, beszélhet-e a közelemben, de Kellan csak intett neki, hogy folytassa. – Oké, szóval… Martin és Caroline mondta, hogy nemrég volt egy látogatód. Azt mondták, megzsarolt téged valamivel.

Kellan felsóhajtott, én meg elpirultam. Gavin végignézett rajtunk.

– Minden rendben?

Kellan a fogát csikorgatta, és olyan erővel szorította ökölbe a kezét, hogy az ujjpercei belefehéredtek.

– Igen, persze. Ez… semmi. Holnap gondom lesz rá, mielőtt elmegyek.

A szívem nagyot dobbant a tudattól, hogy Kellan ilyen hamar elutazik. Még nem csatlakozhattam hozzá. A szüleim néhány napot a városban maradnak, és fel kell mondanom a munkahelyemen is. Pete mindig rendes volt hozzám, meg akartam hálálni azzal, hogy kitöltöm a kéthetes felmondási időt. A nővéremnek is megígértem, hogy legközelebb én is elkísérem az orvoshoz. Vagyis Kellannek nélkülem kell visszatérnie Los Angelesbe – de még előtte találkozik azzal a… lánnyal. A ribanccal!