Gary Chapman
Ross Campbell

Gyerekekre hangolva

A gyerekek öt szeretetnyelve

Harmat
Budapest, 2013

This book was first published in the United States by
Northfield Publishing, 820 N. LaSalle Blvd., Chicago, IL 60610
with the title The Five Love Languages of Children.
Copyright © 1997 by Gary Chapman and Ross Campbell.
Tranlated by permission.

Fordította: Péter Erika

© Harmat Kiadó 2003
All rights reserved.
Minden jog fenntartva.

Első nyomtatott kiadás 2003,
tizennyolcadik utánnyomás 2010.
Első digitális kiadás 2013

ISBN: 978-96-3288-172-0

Jegyzetek

1. Gary Chapman: Egymásra hangolva (Harmat, Budapest, 2002)

2.Harmat, Budapest, 1991.

3. A bibliai idézetek az 1975. évi új fordítású Biblia javított kiadásából valók (Református Zsinati Iroda Sajtóosztálya, Budapest, 1991).

Bevezetés
Beszélünk-e gyermekünk nyelvén?

„Tök király!” „Császár az új séród, honnan szerváltad?” „Ne parázz!” Időnként azon kapjuk magunkat, hogy nem teljesen értjük, amit gyermekünk mond; mintha valami idegen nyelven beszélne. Ez azonban gyakran fordítva is igaz: megtörténhet, hogy mi, szülők sem közöljük gondolatainkat számukra érthető módon. A félreértelmezhető üzenetek között talán az okozza a legtöbb problémát, amikor a szülők nem tudják, hogyan juttassák el szeretetüket gyermekük szívéig. Vajon ismerjük és beszéljük gyermekünk szeretetnyelvét?

Minden gyermeknek van egy elsődleges szeretetnyelve. Ez a szeretetközlésnek az a módja, melyre a legérzékenyebben reagál. Könyvünkkel abban szeretnénk segíteni a szülőknek, hogy felismerjék és megtanulják gyermekük szeretetnyelvét. Ezenkívül bemutatunk még másik négyet, melyekkel egymást kiegészítve fejezhetjük ki szeretetünket. Ahhoz, hogy felelősségteljes felnőtté váljon, minden gyermeknek szüksége van szülei szeretetére. Ez a feltétele biztonságérzetének, és annak, hogy maga is olyan emberré váljon, aki képes szeretetet adni.

A szeretetnyelvekről szóló fejezetek elején bemutatjuk, hogy az adott kifejezési mód miért fontos a gyermek számára. Elsődleges szeretetnyelve mellett a másik négyet is érdemes megismerni és elsajátítani, mert csak így lehetünk biztosak abban, hogy érzi szeretetünket. S az is előfordulhat, hogy az idő múltával megváltozik az elsődleges szeretetnyelve.

Könyvünkben hangsúlyozzuk a szeretetnek a nevelésben betöltött szerepét. A nevelés végső célja, hogy gyermekünk érett felnőtté váljon. Érzelmi és értelmi fejlődésének egyaránt feltétele, hogy megtapasztalja szeretetünket, s ez szükséges ahhoz is, hogy haragját mederbe tereljük. Sokkal valószínűbb, hogy fontolóra veszi és megfogadja tanácsainkat, ha hitelesnek és következetesnek érzi szeretetünket. Kevés szülő ismeri fel, milyen fontos, hogy megtanítsa gyermekét érett módon kezelni indulatait. Ahogyan a tizedik fejezetben látni fogjuk, szülői hivatásunk legnehezebb feladata a harag helyes kezelésének megtanítása. E feladat sikerének titka a szeretet. Figyelemreméltó, hogy azok a szülők, akik segítenek kamasz gyermeküknek indulataikat kordában tartani, sokkal mélyebb és meghittebb kapcsolatot képesek kialakítani vele.

Könyvünk útmutatást ad a szülőknek, hogyan fejezzék ki érthetőbb módon szeretetüket gyermekük iránt, azaz hogyan töltsék be teljesebben szülői hivatásukat. Szeretetünk hatékonyabb kifejezésének gyakorlása közben tapasztalni fogjuk, hogy családi kötelékeink megszilárdulnak, felszabadultabbak és örömtelibbek lesznek. A nyolcadik fejezetben például, melyben a fegyelemről lesz szó, hangsúlyozzuk, hogy a két kulcsszó, amelyet mindig szem előtt kell tartanunk, a kedvesség és a határozottság. Ahogyan a szeretet sok bűnt elfedez, ugyanúgy a kedves, de határozott magatartás egyfajta rugalmas biztonsági hálót képez. Az említett fejezetben arról is szót ejtünk, hogyan sajátíthatjuk el ezt a hozzáállást.

A könyv gyakorlati útmutatóval zárul. Ez a rész kérdéseket és feladatokat tartalmaz, amelyek segítségével megtanulhatunk mind az öt szeretetnyelven kommunikálni gyermekeinkkel. Bízunk abban, hogy a feladatok elvégzése elősegíti a könyv üzenetének gyakorlati alkalmazását.

Végül mindketten szeretnénk néhány személyes szót szólni azokhoz, akik belevágnak ebbe a „nyelvtanfolyamba”.

Néhány szó Garytől

Egymásra hangolva{1} című könyvem sikere nagy örömömre szolgált. A világ minden tájáról kapok leveleket, melyek írói elmondják, hogy a szeretetnyelvek alkalmazása megváltoztatta házastársi kapcsolatukat. Legtöbben arról számolnak be, hogy társuk elsődleges szeretetnyelvének megismerése gyökeresen megújította otthonuk érzelmi légkörét, sőt néhányan a könyvnek tulajdonítják házasságuk megmentését.

A szemináriumokon, amelyeket házaspároknak tartok, azt a kérdést teszik fel leggyakrabban, hogy mikor írok könyvet a gyermekek öt szeretetnyelvéről is. Mivel a hivatásom elsősorban a házassági tanácsadás, nem állt szándékomban ilyen könyvet írni, bár nagyon sok szülő beszámolt arról, hogy a szeretetnyelvek elvét gyermekeiknél is alkalmazták.

Amikor a Northfield Kiadó megkeresett ennek a könyvnek az ötletével, régi barátomhoz, Ross Campbellhez fordultam, és megkértem, legyen társszerző. Nagy örömömre Ross beleegyezett. Harminc évet töltött pszichiátriai betegek gyógyításával, és különös figyelmet szentel a gyermekek és kamaszok szükségleteinek. Nagyra becsülöm a munkáját, sokat tanultam az írásaiból, és sokat köszönhetek évek óta tartó személyes kapcsolatunknak is.

És most, e könyv befejezéséhez közeledve, örömmel látom tapasztalatainknak ezt a közös gyümölcsét. Mindketten külön is megírtuk az egyes fejezeteket, majd a főszerkesztőnk, Carole Streeter, egységes kötetté ötvözte gondolatainkat. Nagyon meg vagyok elégedve az eredménnyel.

Azért imádkozom, hogy a korábbi könyvhöz hasonlóan, ezt is számtalan szülő, tanár és nevelő forgassa haszonnal, és megtanulja betölteni a gyermekek érzelmi szükségleteit.

GARY CHAPMAN, PH. D.
Winston-Salem, Észak-Karolina
1997. január

Néhány szó Rosstól

Gary Chapman és én több mint húsz éve beszélünk és írunk a szeretetről. Gary több ezer házaspárnak segített kapcsolatuk elmélyítésében, én pedig szülők számára tartottam szemináriumokat és írtam könyveket (Szülői hivatás és Nehéz évek), hogy eligazítást nyújtsak a gyermeknevelés csodálatos feladatának a betöltésében. Bár idestova két évtizede ismerem Garyt, mindaddig nem ismertem fel az üzenetünkben rejlő hasonlóságokat, amíg el nem olvastam Egymásra hangolva című könyvét. Bátorítást és megerősítést jelentettek számomra azok a párhuzamok, amelyeket felfedeztem könyveink között.

Garynek különösen azt a megállapítását tartom figyelemreméltónak, hogy mindannyiunknak van egy elsődleges szeretetnyelve. Ha ezt felfedezzük mind házastársunkban, mind magunkban, gazdagabbá tehetjük kapcsolatunkat. Amikor Gary felismerte, hogy a szeretetet a gyermekek is alapvetően a szeretetnyelvek egyikén értik meg, és tudják a legkönnyebben kifejezni, ez a könyv természetes gyümölcse lett a munkánkban levő hasonlóságoknak.

Hálás vagyok azért a kiváltságért, hogy Garyvel együtt írhattam meg ezt a döntő fontosságú könyvet. Őszintén hiszem, hogy segíteni fog a szülőknek, tanároknak, nevelőknek abban, hogy betöltsék a gyermekek szeretet iránti szükségletét. Kérem, tartsanak velünk a gyermekek öt szeretetnyelvét felfedező úton.

ROSS CAMPBELL, M. D.
Signal Mountain, Tennessee
1997. január

Első fejezet
A szeretet az alap

Dennis és Brenda nem értette, mi történhetett Bennel, nyolcéves fiukkal. Mindaddig jól tanult, és mindig elkészítette a házi feladatait, de az új tanévtől kezdve egyre gyengébben teljesített az iskolában. Miután a tanítónő kiosztotta a feladatokat, Ben rendszeresen odament hozzá, és megkérte, magyarázza el neki újból. Ez naponta többször is előfordult. Vajon a hallásával volt valami baj? Vagy talán megértési nehézségekkel küszködött? Szülei elvitték egy fül-orr-gégészhez, és az iskolapszichológushoz is; de nem kerültek közelebb a megoldáshoz, mert kiderült, hogy Ben jól hall, és felfogóképessége is megfelel a korának.

A szülőknek az is fejtörést okozott, hogy fiuknak egyre gyakrabban támadtak beilleszkedési zavarai. A tanítónő ebédidőben igyekezett felváltva mindegyik diákja mellé odaülni, újabban azonban Ben félrelökte osztálytársait, hogy ő ebédelhessen vele egy asztalnál. Szünetben, amikor a tanítónő kiment a játszótérre a gyerekekhez, Ben faképnél hagyta diáktársait, odarohant hozzá, és beszélgetni kezdett vele. Ha pedig beállt a gyermekek közé játszani, Ben megpróbált mellé furakodni, hogy ő foghassa meg a kezét.

A szülők már többször beszéltek a tanítónővel, de együtt sem tudták megfejteni a talányt. Ben, aki az első két tanévben önálló és vidám gyerek volt, most valósággal rátapadt a tanítónőre. A nővérével pedig folyton veszekedett, bár ezt a szülei átmeneti állapotnak vélték, s nem tulajdonítottak neki különösebb jelentőséget.

Amikor eljöttek „A házastársi szeretet elmélyítése” című szemináriumomra, meséltek Benről is, és elmondták, attól félnek, hogy örök lázadó válik belőle.

Megkérdeztem, az utóbbi időben nem történt-e valamiféle változás az életmódjukban. Dennis elmondta, hogy üzletkötőként munkája miatt hetente két éjszakát családjától távol kell töltenie, de a többi napokon este hat és fél nyolc között otthon van. Ekkor papírmunkáit végzi, vagy tévét néz. Régebben hétvégén futballmérkőzésekre járt, ahova Bent is magával vitte, de a munkája miatt erre már egy év óta nem került sor.

– Nincs időm futballozni, inkább a közvetítéseket nézem – mondta.

– Brenda, az ön életvitelében történt valamilyen változás az utóbbi hónapokban? – fordultam hozzá.

– Igen – felelte. – Három évig, amíg Ben óvodás volt, részmunkaidőt vállaltam. Idén azonban már nyolc órában dolgozom, így később érek haza. Bent a nagypapája viszi el az iskolából, és másfél órát náluk tölt, míg munka után oda nem érek. Mikor Dennis nincs itthon, a szüleimnél vacsorázunk, és csak azután megyünk haza.

Nem volt időnk tovább beszélgetni, mivel kezdődött a családterápiás szeminárium, de sejtettem már, mi mehet végbe Ben lelkében. Végül ezt tanácsoltam nekik:

– Most a házasságról lesz szó, de kérem mindkettőjüket, gondolkozzanak el azon, hogy az általam említett elveket miképpen lehetne Bennel való kapcsolatukban alkalmazni. A szeminárium végén pedig mondják el, milyen következtetésekre jutottak.

Meglepte őket, hogy semmilyen konkrét tanácsot nem kaptak tőlem, de az előadás után a felfedezés örömével jöttek hozzám.

– Chapman doktor, azt hiszem, megértettük, mi történt Bennel – mondta Brenda. – Felismertük, hogy az öt szeretetnyelv közül fiunk elsősorban a minőségi idő során bizonyosodik meg szeretetünkről. Az utóbbi három-négy hónapban sokkal kevesebb időt töltöttünk vele, mint előtte bármikor. Amíg részmunkaidőben dolgoztam, én hoztam el Bent az iskolából, és hazamenet mindig elmentünk valahova. Néha megálltunk a parkban, máskor bekaptunk egy hamburgert. Majd otthon Ben elkészítette a házi feladatát, vacsora után pedig játszottunk, különösen amikor Dennis nem volt otthon. Mostanában sokkal kevesebb időt töltök vele, mint régebben.

Dennis így folytatta:

– Régebben Bennel futballmérkőzésekre jártam, de amióta nincs időm rá, semmivel nem pótoltam ezt az együtt eltöltött időt. Az utóbbi hónapokban nagyon keveset voltunk együtt.

– Úgy látom, kezdik érteni, hogy mire van Bennek szüksége – mondtam. – Ha betöltik a szeretetigényét, valószínűleg a viselkedése is meg fog változni.

Adtam néhány ötletet, hogy mivel fejezhetik ki szeretetüket az együtt töltött idő alatt, és azt javasoltam Dennisnek, hogy előre tervezze be napirendjébe a fiára szánt alkalmakat. Brendának pedig azt tanácsoltam, hogy munka után néha újra vigye el Bent sétálni. Mindketten elhatározták, hogy új felismeréseiket kipróbálják a gyakorlatban.

– Lehet, hogy Ben viselkedésének hátterében más okok is állnak – mondtam, – de ha elegendő minőségi időt töltenek vele, és mindezt megfűszerezik a másik négy szeretetnyelvvel is, biztos vagyok benne, hogy komoly változást fognak tapasztalni fiuk magatartásában.

Ezután sokáig nem hallottam felőlük, és meg is feledkeztem róluk. De körülbelül két év múlva újra szemináriumot tartottam Wisconsin államban, ahova ők is eljöttek, és emlékeztettek korábbi beszélgetésünkre. Szemmel láthatóan boldogok voltak, és bemutattak a barátaiknak, akiket ők hívtak el a tanácsadásra.

– Hogy van Ben? – kérdeztem.

– Nagyon jól – válaszoltak mosolyogva. – Sokszor akartunk már írni, de soha nem értünk rá. Úgy tettünk, ahogyan tanácsolta. A következő hónapokban tudatosan odafigyeltünk, hogy sok minőségi időt töltsünk Bennel. Két-három héten belül látványosan megváltozott a viselkedése az iskolában. A tanítónő behívott minket, amitől – mondanom sem kell – összeszorult a gyomrunk. De kiderült, hogy arra volt kíváncsi, mivel értük el ezt a gyökeres változást fiunk viselkedésében.

A tanítónő elmondta, hogy Ben negatív magatartása teljesen abbamaradt: többé már nem lökte félre társait az ebédlőben, hogy mellé ülhessen; nem ment ki a katedrához, hogy újra rákérdezzen a feladatra. Ezután Brendán volt a sor, aki elmondta, hogy miután részt vettek egy családterápiás szemináriumon, a férjével együtt elkezdtek beszélni a fiuk „szeretetnyelvén”.

– Elmeséltük neki, hogy elárasztottuk Bent minőségi idővel – mondta Brenda.

Dennis és Brenda megtanulta, miként fejezhetik ki a fiuk számára legérthetőbb módon szeretetüket. Ben esete bátorított arra, hogy ne csak a felnőttekről írjak. Egymásra hangolva című könyvemben, mely a szeretetnyelveknek a házasságban betöltött szerepéről szól, egy fejezetet a gyermekeknek szenteltem. Jelen könyvünket Ross Campbellel együtt már teljes egészében nekik szánjuk.

Pusztán az a tény, hogy a saját szeretetnyelvén szólunk gyermekünkhöz, még nem veszi elejét későbbi lázadásának. Abban viszont biztosak lehetünk, hogy érezni fogja szeretetünket, amiből biztonságérzetet és reményt merít, s így nevelhetjük felelősségteljes felnőtté. Ne feledjük tehát, a szeretet az alap.

A nevelésben minden a szülő-gyermek szeretetkapcsolatán múlik. Semmi nem működik jól, ha nem elégítjük ki a gyermek érzelmi szükségleteit. Akkor lesz képes a legtöbbet kihozni magából, ha biztos lehet abban, hogy szeretjük és törődünk vele. Lehet, hogy őszintén szeretjük gyermekünket, de ha ezt nem éreztetjük vele azáltal, hogy az ő szeretet nyelvén fejezzük ki – nem tapasztalja szeretetünket.

Az érzelmi tank

Úgy tölthetjük meg gyermekünk érzelmi tankját, ha az ő szeretetnyelvén beszélünk vele. Ha érzi, hogy szeretjük, sokkal könnyebben tudjuk fegyelmezni és nevelni, mint ha érzelmi szükségletei betöltetlenül maradnának.

Minden gyermek rendelkezik egy ilyen érzelmi tankkal, amely erőforrást jelent számára a növekedés erőpróbáló napjaiban. Ahogyan az autót az üzemanyag-tartályban tárolt benzin hozza működésbe, ugyanúgy a gyermek is az érzelmi tankjából meríti a szükséges energiát. Meg kell töltenünk ahhoz, hogy képességei legjavát adhassa.

Mivel kell feltöltenünk ezt a tankot? Szeretettel, mégpedig olyannal, amely lehetővé teszi számára, hogy egészségesen növekedjen, és megfelelően fejlődjön.

Feltétel nélküli szeretettel kell megtöltenünk gyermekünk érzelmi tankját, hiszen az igazi szeretet mindig önmagáért szereti a gyermeket, nem pedig azért, amit tesz. Függetlenül attól, hogy mit cselekszik (vagy éppen mit mulaszt el), szülei szeretik őt. Sajnos sok szülő feltételekhez köti szeretetét, és gyermeke teljesítményétől teszi függővé. Ez gyakran társul azzal a nevelési módszerrel, amely ajándékokat, jutalmakat és kiváltságokat adományoz a gyermeknek, amennyiben az elvárásoknak megfelelően viselkedik vagy teljesít.

Természetesen szükséges, hogy jutalmazzuk és fegyelmezzük gyermekünket – de csak azután, hogy teletöltöttük érzelmi tankját, amelyet kizárólag kiváló minőségű „üzemanyaggal”, azaz feltétel nélküli szeretettel tölthetünk meg. (S mivel ez a tank időnként kiürül, újra és újra tele kell töltenünk.) Csak így vehetjük elejét az olyan negatív érzéseknek, mint a neheztelés, szeretethiány, bűntudat, félelem vagy bizonytalanság. Akkor érthetjük meg gyermekeinket, és akkor tudjuk korrigálni a helytelen viselkedést, ha szeretetünket nem kötjük feltételhez.

Molly szerény anyagi körülmények között nőtt fel. Édesapjának otthonukhoz közel volt a munkahelye, édesanyja pedig részmunkaidőben dolgozott. Szülei munkájuk mellett nagy gondot fordítottak a háztartásra és a családra. Esténként Molly apja főzte a vacsorát, majd lányával együtt elmosogatott. Szombatonként, miután elvégezték a házi tennivalókat, négyesben elmentek egy hot dogra vagy egy hamburgerre. Vasárnap reggel templomba mentek, este pedig rokonaikkal találkoztak.

Mikor Molly és az öccse kisebb volt, szüleik minden este olvastak nekik mesét. Iskolás korukban pedig segítettek a tanulásban, mert bár nekik erre nem volt lehetőségük, azt akarták, hogy gyermekeik tovább tanulhassanak.

Az osztályban Molly legjobb barátnője Stephanie volt. Sok időt töltöttek együtt napközben, de iskolán kívül nem találkoztak. Pedig ha meglátogatták volna egymást, óriási különbségeket fedeztek volna fel kettejük családja között. Stephanie édesapja sikeres üzletkötő volt, aki anyagi jólétet biztosított a családjának, munkája miatt azonban keveset tartózkodott otthon. Édesanyja ápolónőként dolgozott, bátyja pedig magániskolában tanult egy másik városban. Stephanie is egy bentlakásos iskolában tanult három évig, de végül kikönyörögte, hogy az otthonukhoz közeli általános iskolába járhasson. Mivel szülei sokat dolgoztak, az étkezést is az otthonon kívül oldották meg.

A barátnők kapcsolata a középiskolás évekig tartott, amikor Stephanie a nagyszüleihez költözött, mert az ottani gimnáziumba iratták. Egy évig még leveleztek, Stephanie azonban megismerkedett egy fiúval, és egyre ritkábban írt. Molly is új barátságokat kötött, és idővel neki is akadt egy udvarlója. Később Stephanie szülei elköltöztek a városból, így minden szál megszakadt köztük.

Stephanie hamarosan férjhez ment, gyermeke született, de nem sokkal később drogkereskedés miatt letartóztatták. Több évet ült börtönben, közben a férje elhagyta. Molly is férjhez ment, két gyermeke született, és boldog családanyaként éli az életét.

Miért alakult ennyire különbözően a két gyermekkori barátnő élete? Bár nem lehet egyetlen okra visszavezetni a különbséget, részben magyarázatot ad rá az, amit Stephanie mondott a pszichológusának: „Soha nem éreztem, hogy szeretnek a szüleim. Azért kezdtem drogozni, mert azt akartam, hogy a barátaim kedveljenek.” Amikor erről beszélt, nem annyira a szüleit hibáztatta, mint inkább meg akarta érteni saját magát.

Mit is mondott Stephanie? Nem azt, hogy a szülei nem szerették, hanem azt, hogy ő ezt nem érezte. A legtöbb szülő szereti a gyermekét, de kevesen tudják ezt megfelelő módon kifejezésre juttatni. Csak akkor tudjuk átadni szeretetünket gyermekeinknek, ha megtanuljuk feltétel nélkül szeretni őket.

Mikor érzi a gyermek szülei szeretetét?

Modern társadalmunkban egyre nehezebb érzelmileg egészséges gyermekeket nevelni. A kábítószer-fogyasztás és az erőszak egyre riasztóbb méreteket ölt a fiatalok között. Az oktatási rendszer jelenlegi állapota miatt sok szülő otthon vagy magániskolában taníttatja gyermekeit.

A rideg valóság ellenére bátorítjuk a szülőket: van remény. Lehetséges, hogy harmonikus szeretet-kapcsolatban éljünk gyermekeinkkel. Könyvünkkel a szülői hivatás egyik legfontosabb feladatára szeretnénk felhívni a figyelmet – a gyermek szeretetigényének betöltésére. Ha meg van győződve szeretetünkről, sokkal készségesebben fogadja a szülői irányítást élete minden területén. Abban szeretnénk segíteni a szülőknek, hogy tapasztalhatóbbá és érezhetőbbé tudják tenni gyermekük iránti szeretetüket. Ez pedig akkor lehetséges, ha azon a szeretetnyelven beszélnek vele, amelyet a legjobban megért, és amelyre a legfogékonyabban reagál.

Ahhoz tehát, hogy érezze szeretetünket, meg kell tanulnunk elsődleges szeretetnyelvét. Minden gyermek a maga sajátos módján szerez tudomást szülei szeretetéről. A szeretet kifejezésének és befogadásának alapvetően ötféle módja van: a testi érintés, az elismerő szavak, a minőségi idő, az ajándékozás valamint a szolgálatkészség. Ha több gyermekünk van, lehet, hogy mindannyian különböző szeretetnyelven beszélnek, tehát másmás módon kell közelítenünk hozzájuk.

Bármit teszel, szeretlek

Bármelyik szeretetnyelv jellemzi is gyermekünket, csakis feltételek nélkül szabad használnunk. A feltétel nélküli szeretet olyan, mint a sötétben világító fényforrás, melynek segítségével meghatározhatjuk, hol vagyunk, és merre vezet az út a kívánt cél felé. Enélkül csak homályban tapogatózunk. Mielőtt bővebben kitérnénk az öt szeretetnyelvre, gondolkodjunk el azon, mit is jelent, és miért olyan fontos a feltétel nélküli szeretet.

Legpontosabban a belőle fakadó tettek alapján határozhatjuk meg. A feltétel nélküli szeretet mindentől függetlenül szeret: nem nézi a gyermek külsejét, előnyös vagy előnytelen tulajdonságait, képességeit vagy fogyatékosságait, független a vele szemben támasztott elvárásainktól és – ami a legnehezebb – a viselkedésétől. Ez természetesen nem azt jelenti, hogy örömmel fogadjuk minden megnyilvánulását, hanem azt, hogy még akkor is biztosítjuk szeretetünkről, amikor helytelenül viselkedik.

A feltétel nélküli szeretet nem egyenlő az engedékenységgel, inkább a dolgok helyes fontossági sorrendjét jelenti. Ahhoz, hogy hatékonyan tudjunk nevelni és fegyelmezni, először meg kell töltenünk gyermekünk érzelmi tankját. A tele szeretet-tank a feltétele annak, hogy neheztelés és dac nélkül fogadja a szülői irányítást.

Tévedés azt hinni, hogy az ilyen szeretet elkényezteti a gyermeket. A helyes szeretetet nem lehet túlzásba vinni. Az elkényeztetés vagy „félrenevelés” akkor következik be, ha a gyermek nem kap irányítást, vagy rosszul, azaz önző módon szeretik. A valódi, feltétlen szeretet nem árthat, hiszen soha nem tudunk belőle túl sokat adni.

Talán sokan idegenkedve fogadják ezt az elvet, mivel ellentétben áll mindazzal, amit eddig helytállónak véltek. Ha így van, először nehéz lesz feltételek nélkül szeretniük gyermeküket, de ha megpróbálják, tapasztalni fogják jótékony hatását, s maguk is meggyőződhetnek eredményességéről. Tartsunk ki, és tegyük azt, ami a legjobb gyermekünk számára, hiszen ezen múlik, hogy kiegyensúlyozott és boldog, vagy bizonytalan, dühös és éretlen felnőtt lesz-e belőle.

Ha eddig feltételekhez kötöttük szeretetünket, kezdetben valószínűleg nehéz lesz a váltás. De ha kitartunk a feltétlen szeretet gyakorlásában, hamarosan tapasztalni fogjuk kedvező hatását. Természetesen senki sem tökéletes, ezért nem is várhatjuk magunktól, hogy minden helyzetben maradéktalanul megvalósítsuk ezt a célt. De minél jobban megközelítjük, annál elégedettebb és boldogabb szülők lehetünk.

Segítséget jelent, ha gyakran emlékeztetjük magunkat az alábbi, meglehetősen nyilvánvaló szempontokra gyermekeinkkel kapcsolatban:

1. Mivel gyermekek,

2. természetes, hogy gyermeki módon viselkednek.

3. A gyermekes magatartás gyakran zavaró.

4. Ha én, mint szülő gyermekes viselkedésük ellenére is szeretem őket, akkor éretté válnak, és elhagyják a gyermeki dolgokat.

5. Ha csak akkor szeretem őket, amikor elvárásaimnak megfelelően viselkednek (feltételhez kötött szeretet), és csak ilyenkor éreztetem ezt velük, akkor úgy fogják érezni, hogy nem szeretem őket igazán. Ez rombolja énképüket, elbizonytalanítja őket, és meggátolja, hogy önfegyelmet tanuljanak, és érett személyiséggé váljanak. Tehát gyermekeim fejlődéséért és magatartásáért éppúgy felelős vagyok, mint ők maguk.

6. Ha csak akkor szeretem őket, amikor megfelelnek elvárásaimnak és követelményeimnek, ügyetlennek és tehetségtelennek fogják tartani magukat, és úgy fogják érezni, hogy hiába igyekeznek, úgysem lesz elég, ami tőlük telik. Emiatt bizonytalanságérzet, alacsony önértékelés, szorongás és düh lesz úrrá rajtuk. Hogy ennek elejét vehessük, mindig szem előtt kell tartanunk, hogy felelősek vagyunk gyermekeink egészséges fejlődéséért. (A témában további olvasmány Ross Campbell Életre szóló ajándék című könyve{2}.)

7. Ha feltétel nélkül szeretem gyermekeimet, jól fogják érezni magukat a bőrükben, képesek lesznek leküzdeni szorongásaikat, és megtanulnak uralkodni magukon.

Természetesen az egyes korosztályokra különböző viselkedésformák jellemzőek: a tizenhárom éves kamasz másképpen reagál a közeledésre, mint a hétéves kisgyermek. Mindig tartsuk szem előtt, hogy még gyermekek, nem pedig érett felnőttek, tehát számolnunk kell azzal, hogy időnként kudarcot vallanak. Türelemmel kísérjük őket az éretté válás útján.

A szeretet: törődés

Ezzel a könyvvel elsősorban az a célunk, hogy felhívjuk a figyelmet a gyermekek szeretetszükségletére, valamint segítsünk a szülőknek megtanulni, miként tudják ezt kielégíteni. Ez a gyermek legfőbb érzelmi igénye, és nagymértékben meghatározza vele való kapcsolatunkat. A más jellegű, főleg a fizikai szükségleteit könnyebb felismerni és kielégíteni, ez azonban nem tölti el olyan megelégedettséggel, és nem annyira életalakító, mint a szeretet. A szülők feladata, hogy otthont, ételt és ruhát biztosítsanak gyermeküknek. De azért is felelősek vagyunk, hogy előmozdítsuk értelmi és érzelmi fejlődését és egészségét.

Könyvtárnyi irodalom foglalkozik a gyermek egészséges önértékelésével. Ha túl sokra tartja magát, akkor azt hiszi, felsőbbrendű másoknál – Isten ajándéka a világ számára, akinek mindenhez van joga, amit csak óhajt. Ezzel szemben, ha alulértékeli magát, ilyen gondolatok gyötrik: „Én nem vagyok olyan okos, sportos és jóképű, mint a többiek.” Életének vezérmotívuma a „Nem tudom megtenni” szorongása, és a „Nem tettem meg” keserűsége. Érdemes tehát mindent elkövetnünk annak érdekében, hogy gyermekünk egészséges önbecsülésre tegyen szert. Ez elengedhetetlen ahhoz, hogy felnőve a társadalom fontos tagjának érezze magát, aki képességeivel és tehetségével mások javát szolgálja.

Az egészséges önértékelés mellett minden gyermeknek szüksége van biztonságérzetre. Ebben a bizonytalan és folyton változó világban szinte lehetetlen biztonságos körülményeket teremteni. Sok gyermek teszi fel szüleinek a fájdalmas kérdést: „El fogtok hagyni?” Nem csoda, hiszen sok barátjukkal ez történt. Ha az egyik szülő elmegy, a gyermek attól fél, hogy a másik is bármikor cserbenhagyhatja.

Harmadsorban a gyermek egészséges fejlődéséhez feltétlenül szükséges a kapcsolatteremtési készség kifejlődése. Ez nélkülözhetetlen ahhoz, hogy mindenkit egyenértékűnek tekintsen, s kapcsolatait az adás és elfogadás kölcsönössége jellemezze. Ha ezt nem tanulják meg, kétféle veszély leselkedik rájuk: vagy visszahúzódóak lesznek, amiből felnőttkorukban sem tudnak kitörni, vagy az ellenkező végletbe esnek, és olyan gátlástalan törtetőkké válnak, akik mindenkit félresöpörnek, hogy saját céljaikat elérjék. A kapcsolatteremtési készség fejlettségét mutatja a tekintélyhez való egészséges viszonyulás. Ahhoz, hogy sikeresek lehessünk az élet bármely területén, feltétlenül szükség van a tekintély megértésére és tiszteletére.

A szülőkre hárul a feladat, hogy segítsenek gyermekeiknek kibontakoztatni adottságaikat és tehetségüket, hogy részesülhessenek abban a belső elégedettségben és sikerélményben, amelyet a velük született képességek kiaknázása eredményez. A bölcs és lelkiismeretes szülők megtanulják, hogyan bátorítsák és ösztönözzék gyermekeiket.

A szeretet mindenek előtt

Mindez jogos szükséglete a gyermeknek, és még folytathatnánk a sort, ám könyvünkben a szeretetre helyezzük a hangsúlyt. Meggyőződéssel valljuk, hogy minden gyermeknek erre van a legnagyobb szüksége. Minden pozitív emberi törekvés abból fakad, hogy szeretetet kapunk, és megtanulunk szeretetet adni.

A korai évek

A csecsemő nem tesz különbséget a tej és a gyöngédség, az eledel és a szeretet között. Étel nélkül fizikai éhséget érez, szeretet nélkül érzelmileg éhezik, s egész életére kiható sérülés érheti. Bőséges szakirodalom tanúskodik arról, hogy az érzelmi egészség megalapozása a születés utáni első tizennyolc hónapban történik, főként az anya-gyermek kapcsolatban. Ennek forrása a testi érintés, a szeretetteljes szavak és a gyöngéd gondoskodás.

Ahogy a kisgyermek egyre inkább öntudatra ébred, kezd függetlenedni szüleitől. Eddig az anya lépett ki a gyermek látóköréből, most már ő is képes eltávolodni azoktól, akiktől függ. Ahogy önállósodik, egyre több szeretetet tud adni; már nem csupán passzív befogadó, hanem viszonzásra is képes, jóllehet ez még nem önátadásból, hanem a szeretett személy birtoklásának vágyából fakad. A következő években a szeretet kifejezésének képessége vele együtt fejlődik, és ha továbbra is érzi szülei szeretetét, ő is egyre többet tud adni.

A szeretetkapcsolat megalapozása az élet első éveiben nagymértékben befolyásolja a gyermek tanulási képességét, és meghatározza, hogy mikor válik alkalmassá az új ismeretek befogadására. Sok gyermek úgy kezdi az iskolát, hogy érzelmileg még felkészületlen a tanulásra. El kell jutnia az érzelmi érettség megfelelő szintjére ahhoz, hogy a korához képest jó hatékonysággal tudjon tanulni. Csupán azzal, hogy jobb iskolába iratjuk, vagy másik tanárt választunk, még nem oldjuk meg a problémát. Lehetővé kell tennünk számára, hogy érzelmileg felkészült legyen a tanulásra. (Lásd a 9. fejezetet, mely a szeretet és a tanulási képesség összefüggéséről szól.)

A kamaszkor

A gyermekek szeretetigényének kielégítése nem is olyan egyszerű, mint gondolnánk, és ez fokozottan igaz a kamaszkor kezdetén. Ennek az életkornak a veszélyei már önmagukban is elég ijesztőek, nehézségeivel szemben azonban még védtelenebbek azok a kamaszok, akik üres érzelmi tankkal lépnek be ebbe az életszakaszba.

Azok a gyermekek, akik feltételekhez kötött szeretetben részesültek, maguk is ezt sajátítják el. Mire elérik a kamaszkort, megtanulják manipulálni és az orruknál fogva vezetni szüleiket. Amikor kedveznek nekik, ők is szüleik kedvében járnak, ellenkező esetben viszont, csalódást okoznak nekik. Ebben a helyzetben a szülők nem tudják, mitévők legyenek, hiszen azt várnák, hogy gyermekük örömükre szolgáljon; az ilyen kamaszok azonban nem tudnak feltétel nélkül szeretni. Sokszor ez az ördögi kör áll a kamaszkori harag, dac és lázadás hátterében.

A szeretet és a gyermek érzései

A gyermekek elsősorban érzelmi lények: életük első benyomásai érzelmileg hatnak rájuk. Számos tanulmány kimutatta, hogy az anya érzelmi állapota már méhen belül is hat a gyermekre. A magzat érzékelhetően reagál az anya örömére éppúgy, mint haragjára. Később pedig, ahogy növekszik, még érzékenyebbé válik szülei lelkiállapotára.

A Campbell családban gyermekeim sokszor pontosabban felismerték az én érzéseimet, mint a sajátjukat, sőt már akkor megfogalmazták, amikor még magam sem voltam tisztában velük.

– Miért haragszol, apa? – a lányom sokszor tett fel hasonló kérdéseket. Ha addig nem tudatosult bennem a haragom, elgondolkodtam azon, amit mondott, és rá kellett jönnöm, hogy valami tényleg kiborított a nap folyamán.

Máskor meg ezt kérdezték:

– Minek örülsz annyira, apa?

– Honnan tudod, hogy örülök? – kérdeztem, mert kíváncsi voltam, miből következtettek erre. Egy alkalommal Carey lányunk így felelt:

– Onnan, hogy fütyörészel. – Elcsodálkoztam, hiszen nekem ez fel sem tűnt!

Hát nem csodálatos, hogy milyen fogékonyak a gyermekek az érzelmeinkre! Ezért reagálnak olyan érzékenyen mind szeretetünk, mind haragunk megnyilvánulásaira. Erről később még részletesen szólunk.

Olyan nyelven kell kifejeznünk a szeretetünket, amelyen gyermekünk jól ért. Sok tizenéves azért szökik meg otthonról, mert úgy érzik, hogy szüleik számára semmit sem jelentenek. A szülők ilyenkor bizonygatják, hogy ők igenis szeretik gyermeküket, ami bizonyára igaz is, de nem tudják ezt meggyőző módon kifejezni. Valóban főznek, mosnak, megfelelő oktatást és kikapcsolódást biztosítanak neki, és ellátják mindennel, amire szüksége van. Mindez hiteles bizonyíték, amennyiben feltétel nélküli szeretetből fakad – ám soha nem helyettesítheti azt. A gyermek pontosan érzi a különbséget.

Hogyan fejezzük ki szeretetünket?

Sajnos nagyon kevés gyermek érzi, hogy feltétel nélkül szeretik és gondoskodnak róla. Ugyanakkor az is igaz, hogy a legtöbb szülő őszintén szereti csemetéjét. Mi a magyarázata ennek az ellentmondásnak? Elsősorban az, hogy kevesen tudják meggyőzően kifejezni érzéseiket. Sokan azt feltételezik, hogy fölösleges a szeretetüket kimutatni, gyermekük magától értetődően tudja, hogy szülei szeretik őt. Mások azt hiszik, elég, ha időnként annyit mondanak: „Szeretlek” – s ezzel biztosítják gyermeküket szeretetükről. Ez azonban súlyos tévedés.

„…ne szóval szeressünk, …hanem cselekedettel”

Természetesen nagyon jó, ha szavakban is kifejezzük szeretetünket, ez azonban még nem elég ahhoz, hogy gyermekeink feltétel nélküli szeretetünket érezzék. Rájuk ugyanis elsősorban magatartásunk és cselekedeteink hatnak, mindaz amit velük teszünk. Ha tehát azt akarjuk, hogy érezzék szeretetünket, számukra érthető módon, azaz viselkedésünkkel kell azt tudomásukra hoznunk.

Ezt a hozzáállást nem nehéz kialakítanunk magunkban. Ha például egy nehéz nap után kimerülten és csüggedten érkezünk haza, nem kimondottan fennköltek és szeretetteljesek az érzéseink, viselkedésünkkel mégis szeretetet sugározhatunk. Nem kell ahhoz mindig mélyen átéreznünk a szeretet érzését, hogy magatartásunkkal ezt fejezzük ki.

Ez nem egészen őszinte viselkedés – vetik ellen némelyek, – vajon gyermekeink nem látnak át a szitán? De igen, mivel hihetetlenül érzékenyen reagálnak szüleik lelkiállapotára. Így tisztában vannak azzal is, ha nem igazán vagyunk tele szeretetteljes érzelmekkel, jóllehet magatartásunkkal mégis szeretetet igyekszünk közvetíteni. Vajon nem lesznek még hálásabbak ilyenkor, és nem méltányolják, hogy gondjaink ellenére is szeretettel közeledünk feléjük?

Gyermekünk tehát magatartásunkból következtet az iránta táplált érzéseinkre. János apostol ezt így fogalmazta meg: „Gyermekeim, ne szóval szeressünk, ne is nyelvvel, hanem cselekedettel és valóságosan.” (János 1. levele 3,18){3} Ha megpróbálnánk a szeretetet kifejező magatartásformákat felsorolni, aligha tudnánk egy oldalnál többet összegyűjteni. És ez nem is baj, mert nincs belőle olyan sok. Az a lényeg, hogy gyermekünk érzelmi tankja mindig tele legyen. S nem nehéz észben tartanunk, hogy a szeretet kifejezésének öt alapvető formája van: a testi érintés, a minőségi idő, az ajándékozás, a szívességek és az elismerő szavak.

Milyen nyelven beszélsz?

Amint már korábban is említettük, az öt szeretetnyelv közül minden gyermek életében van egy, amelyik főszerepet játszik. Akkor töltjük be legmélyebb szeretetigényét, ha ezen a nyelven beszélünk hozzá. Ez nem azt jelenti, hogy csak ezt az egyet kell ismernünk. Ahhoz, hogy érzelmi tankja tele legyen, mind az öt szeretetnyelvre szüksége van, tehát mindet meg kell tanulnunk. A következő öt fejezet ebben kíván segíteni.

Jó, ha tudjuk, hogy ötévesnél fiatalabb korban még nem ismerhető fel pontosan a gyermek elsődleges szeretetnyelve. Árulkodó jelek utalhatnak rá, de ekkor az a legfontosabb, hogy mind az öt nyelven beszéljünk hozzá. A gyöngéd érintések, a bátorítás, az osztatlan figyelem, az ajándékok, valamint a szolgálatkészség együttesen szükségesek ahhoz, hogy szeretetigénye be legyen töltve. Ha a gyermek érzi szeretetünket, jóval könnyebben fog tanulni, és készségesebb lesz az együttműködésre. A szeretetszükséglet minden egyéb szükséglettel összefügg. Fontos, hogy szeretetünket a későbbiekben is mind az öt módon kifejezzük. Bár az egyik után sokkal inkább sóvárog, mint az összes többi után, egészséges fejlődése mindet megkívánja.

S végül még egy figyelmeztetés. Ne számítsunk arra, hogy amint felfedezzük és használni kezdjük gyermekünk szeretetnyelvét, minden rendbe jön, s a problémák maguktól megoldódnak. Bizonyára továbbra is lesznek kudarcok és félreértések. De ha „megöntözzük” szeretetünkkel, kivirul, mint a virág, és szépsége áldás lesz a környezete számára. Ha viszont nem kap elegendő szeretetet, akkor elhervad, és szomjazni fog a víz után.

Ahhoz, hogy gyermekünk érett felnőtté válhasson, két dologra van égető szüksége: először arra, hogy mi, szülők, mind az öt szeretetnyelven biztosítsuk őt szeretetünkről, valamint arra, hogy ő is megtanulja ezeket használni. Ennek előnyeit nemcsak ő maga fogja élvezni, hanem mindazok is, akikkel kapcsolatba kerül. Az érett személyiség egyik ismérve, hogy mások megbecsülését mind az öt „nyelven” – a testi érintés, a kitüntetett figyelem, a megerősítés, az ajándékozás és a szolgálatkészség által – ki tudja fejezni, és el is tudja fogadni ugyanezt másoktól. Kevés felnőtt képes erre; a legtöbben csupán egy, legfeljebb két szeretetnyelven szoktak kommunikálni.

Ha mi is ez utóbbiak közé tartoznánk, ne keseredjünk el, hiszen a változás és a fejlődés lehetősége nyitva áll előttünk: kapcsolataink újjá születhetnek, s hamarosan egy „több nyelven beszélő” családban találhatjuk magunkat.

Kiadja a Harmat Kiadó
1114 Budapest, Bukarest u. 3.
Tel/fax: 466-9896

Örömmel vennénk,
ha megírná véleményét könyvünkről
E-mail: harmat@harmat.hu
Internet: www.harmat.hu

Borító: Lente István
Felelős szerkesztő: Lehoczky Tünde
Felelős kiadó: Herjeczki Kornél
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

ISBN 978-96-3288-172-0

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – Apache Licence v2.0

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu