A szerelem

lexikona

Magyar írók novellái a szerelemről

NORAN LIBRO

Tartalom

A szerelem lexikona       4

Krúdy Gyula: A szerelem lexikona       5

Szerelem       8

Szini Gyula: Szerelem       9

Csáth Géza A kék csónak

Krúdy Gyula: Szegény lány szerelme

Rabok sétája

Török Gyula: Tavasztól – őszig

Ambrus Zoltán: A házibarát

Bródy Sándor: Özvegyen

Ady Endre: Vad Mária

Az árva legény

Thury Zoltán: Bordás úr

Gárdonyi Géza: Az árva legény

Szini Gyula: Az önkéntes

Ady Endre: Kocsi-kálvária

Juhász Gyula: Szeptember végén

Juliette

Török Gyula: A csúf leány

Török Gyula: A korcsmában

Nagy Endre: Buly úr bosszút áll

Valamikor szerettél…

Ady Endre: Az asszony és az ura

Kosztolányi Dezső: Tamás bosszúja

Kosztolányi Dezső: A kőimádó

Ady Endre: Izabella asszony

Szentségtörés

Bródy Sándor: A szerelem falun

Ambrus Zoltán: Szentségtörés

Ady Endre: Zsuzsu és én

Ady Endre: Öt leány vacsorája

Kölcsönkenyér visszajár

Szini Gyula: A hat nővér

A SZERELEM LEXIKONA

KRÚDY GYULA
A SZERELEM LEXIKONA

Szindbád, ez a kalandos művészegyén, mielőtt halálát érezte volna közeledni, elhatározta, hogy valamely jó és nemes cselekedettel meghálálja embertársainak mindazt, amit vele szemben elkövettek: ugyanezért tervbe vette, hogy annyi haszontalan lexikon mellett – szerkeszt egy új lexikont, amelynek az lenne célja, hogy a szerelemben járatlan fiatalokat és a szerelmet felejtő öregeket kitanítgassa azokra a dolgokra, amelyeket a szerelemmel foglalatoskodóknak tudni kell.

A lexikonszerkesztés akkor is igen komoly munka, ha mindenféle tudományos bolondságokról van szó. Elképzelhető, hogy milyen nagy feladatra vállalkozott Szindbád, amikor a világ leghatalmasabb tudományát, a szerelmet akarta lexikonba gyűjteni.

Messzebb utakra kellett neki elmenni, mint Kolumbusz Kristófnak. Mert hiszen szerelem azokon a világtájakon is van, ahol még ez a nagy utazó sem fordult meg. Így például azoknál a néptörzseknél, amelyek olyanformán adnak szerelmi jelt, hogy taposni kezdik egymás lábát az asztal alatt, ahelyett, hogy nyíltan bevallanák érzelmüket.

El kellett vándorolnia ismeretlen tartományokba, álöltözetben, mint akár Vámbéry Árminnak, hogy hírt hozhasson azokról az emberekről, akik némán tartják a szájukat, amikor szeretnek; de annál inkább foglalkoztatják a kezüket, mégpedig oly mohósággal, mintha a gyűrűviselésre való ujjuktól, a kötőtű vagy a kardforgatásra való csuklóktól, a támaszkodásra való könyököktől, sőt a hőmérő szorítására való, rejtett hónaljaktól akarnák megtudni embertársuk hajlandóságát.

Bejárt városokat, ahol a szerelem járványossága ellen olyanformán védekeznek az emberek, hogy messziről nézegetik egymást még a templomokban is, ahol külön helyük van a nőknek és külön helyük a férfiaknak. Rámeresztik egymásra a szemüket még a színházban is, pedig a komédiásné és a hisztrió azért kapja a fizetését, hogy mindenki őket nézze, amikor a lámpásokat felgyújtják. De ugyancsak bámulják egymást az utcán is, pedig az utcákat azért találták fel, hogy azokon ügyes-bajos dolgaik után járjanak az emberek. A fogadókban is nézik egymást azok, akik szeretni szeretnének, márpedig a fogadókat valóban azért építették, hogy ott vörösborban főtt vadkanfőt egyen mindenki, aki megéhezett. Szindbád bejegyezhette a lexikonába, hogy ezek a szemek, amelyek hosszadalmasan nézegetik egymást: előbb-utóbb kancsalítani kezdenek. Jó szerencse, hogy a legtöbb városban már akad szemorvos is, aki a kancsiságot elmulasztja. Nagy baj keverednék abból, ha minden szembetegséget azzal az orvossággal gyógyítanának, amellyel a tudatlan beteg szeretné, tudniillik: csókkal.

Benézegetett házakba, ahol külsőleg semmiféle jel nem mutatta, hogy ott a szerelmet ismernék. Így hiányzott a gyaluforgács, amely nappali lengedezésével megmutatná az utat, amint az éjszakai lámpás azokra a tájakra, ahol a szerelmet ismerik. Nem száradtak az udvaron női nadrágok a kifeszített kötélen, sőt még öregasszonyok barhent alsószoknyái sem. De még csak címtábla se volt a kapura szegezve, amely táblán piros lábú gólya pólyás kisbabát tartogatna csőrében, ahol minden bizonnyal meg lehet találni a bábaasszonyt, akinek annyi sok mindenféle köze van a szerelemhez… Nem, egyetlen jel sem mutatja a házon, hogy ott Szindbád megfelelő anyagot talál a Szerelem Lexikonához, és ez a nagy cselszövő a legjámborabb, galambdúcos házakban is felfedez valamely tudnivalót, amelyet gyorsan feljegyez lexikona részére. Így például kiderítette, hogy az asszonyok öregségükre miért szeretnek foltozni? Semmi másért, mint azokért a mellényekért és nadrágokért, amelyekben azelőtt szép, derék férfiak voltak elbújva, akik aztán itt hagyták emlékbe a mellényüket és nadrágjukat, miután ők maguk Soroksárra vagy még messzebb elutaztak. Ezekkel a mellényekkel és nadrágokkal szerelmeskednek foltozás közben az öregasszonyok. Vajon megértik-e a foltnadrág jeladásait a messzire ment utazók?

Bepillantgatott ablakokon, pedig nem mindegyik ablakból lógott ki száradó női harisnya, amely a legbiztosabb jele annak, hogy valamely útja van a házban lakó nőnek – útja, amely esetleg halállal is végződhetik, mert hiszen a szerelem miatt meghaló nők rendszerint tiszta harisnyát húznak a lábaikra. (Miért van ez így? Szindbád ezzel nem sokat törődött, de mindenesetre felvette lexikonba a tüneményt.)

Mondom, bepillantgatott ablakokon, pedig az ablakban nem is állott tótágast valamely hölgy, aki emígy akarja tudtul adni az egész világnak, hogy szerelembe esett. Sőt még csak varrógép pergése sem hallatszott ki az ablakon, pedig ez a pergés a legtisztább jel arra nézve is, hogy a nők mindenféle nyugtalanító álmokat akarnak elűzni magukból. Nem; csend volt az ablak mögött, de valami láthatatlan fuvalom mozgatta a csipkefüggönyt, amelynek fehér anyagába egy fekete cérnába fűzött varrótű volt befűzve… Szindbád nem sokáig habozott annak az eldöntése felett, hogy ez a fekete cérna a fehér függönyön néma jeladás akar leni annak a részére, aki az ablakon betekint. Azt jelenti tán, hogy: „itthon vagyok és várlak”, vagy pedig azt jelenti: „ma ne gyere”. A Szerelem Lexikona könnyen megmagyarázza az ilyen dolgokat, mert hiszen a mindentudó lexikonnak azt is kell tudnia, hogy miért mennek a hirtelen, elhamarkodott kötés folytán néha görcsbe a női ruhákon alkalmazott szalagok, harisnyakötők és alsószoknyazsinórok. (A lexikon azt mondja, hogy a görcs mindig szerelmi csalódást jelent.)

De lexikonja szerkesztésénél Szindbádunk mégis csak legjobban szeretett elmenni az álmok országába.

Kitapasztalta, hogy az álmok, amelyek a szerelemre is vonatkoznak, nem a legkülönfélébb időkben szokták meglátogatni a nőket és férfiakat, hanem azoknak megvan a maguk rendes idejük. Így például a férfiakról feljegyezte, hogy többnyire akkor álmodnak szerelemmel, amikor ebéd utáni álmukban a pipaszárat leejtik a díván mellé. A nők pedig akkor engedik át magukat a szerelmi álmoknak, amikor nincs kenyérsütés, sem nagymosás, tehát a hajnali órákat is az ágyban tölthetik. Kitapasztalta, hogy ezen hajnali álmok után olyan révedezve szoktak másnap nézni a nők, mint valamely elröppent lepke után. És gyakran még a legjobb barátnőjüknek se merik bevallani, hogy mit álmodtak hajnalban.

Kitapasztalta ez a szorgalmas gyűjtő, hogy a szerelem sem más, mint egy hajnali álom, amely dolgot már előtte is többen felfedezek. Amint az álomban történnek a lehetetlenségek, ugyanúgy megesnek azok a szerelemben is.

Így például az öreg nyoszolyában az emberi kor legvégső határáig perceg a szú. Az ágyban fekvő nem is gondol arra, hogy a szú beszélgetésén kívül más dolgokat is hallhat valaha álmában. (Legfeljebb egy gazdátlan egér pörget meg egy földre esett diót.) És egyszerre mégis azzal ébred fel álmából, hogy kóborló zenészek mentek el az ablakai alatt. Vagy pedig tél közepén is madarak éneklését hallja, mintha tavasz volna. Úgy érzi, hogy kinyitják a kaput, pedig ő maga verte rá a lakatot besötétedéskor. A tükör előtt valaki áll – képzeli magában az álmodó… A nő rendszerint álmában idegen arcú férfit lát borotválkozni vagy szakállát fésülgetni; míg ha férfi látja az álmot, akkor ez a szakállas egyéniség a tükör előtt átváltozik nővé, aki hosszú haját fésülgeti vagy pedig bolhát keres. Mit jelentene ez mást: mint hirtelen jött megszerelmesedést, amelyhez az ágy deszkái között őrlő szúnak semmi köze sincs, hisz ő mindig csak becsületes, tisztességes életre tanítgatja a nyoszolya lakóját?

Szindbád tehát a Szerelem Lexikonjában emígy írt:

–Szú. Láthatatlan, faőrlő rovar, amely régi bútorokban szeret lakni és a hagyomány szerint addig él az ember, amíg a szú hangját hallja. A legújabb tudomány kiderítette, hogy ez a haszontalan kis kártevő bogár is Ámor szolgálatában van, mert hangját néha úgy tudja változtatni éjszakánként, mintha fuvolázna vagy dalolna… és ezzel a huncutságával hozzájárul, hogy az álomba merült emberek akaratukon kívül is megszerelmesedjenek. Azért legjobb kipusztítani a szút a minket körülvevő bútorokból. Sajnos elpusztításának módját még nem találták fel.

SZERELEM

SZINI GYULA
SZERELEM

Te is, Klitander, azok közé tartozol, akik így szólnak: „Semmit sem adnék oly szívesen, oly mohón oda, mint a szívemet. Nem félek a féltékenység kínzó önvádjaitól, nem félek azoktól a szomjas gyötrelmektől, amelyek együttvéve a szerelem lelkét teszik ki, csak a köznapiságtól félek. Szeretnék szenvedni, szeretném a fogamat csikorgatni, a hajamat tépni és könnyek közt aludni el. Legalább tudnám, hogy mi az: élni, szeretni. Így csak »telnek a napok«, megtelnek ürességgel és az életem nem jelentősebb, mint egy légyé. Nincs szerelmem, csak szerelmeim vannak. Kifakadnak, elmúlnak, mint a pattanások. Az ember örökre elfelejti őket.”

Ó, engemet is kínzott az önvád: nem tudok szeretni. És én is áltattam magam, hogy nem bennem van a hiba, hanem azokban, akiket nem érdemes megszeretni. De most már tudom, hogy ti büszkék, sohasem fogtok szeretni.

Örökké győzni, hódítani akartok. Azt hiszitek, hogy a szerelemben minden a siker. Eléritek e sikert, eléritek azt, amire törekedtetek és mégsem ismeritek a szerelmet.

Mondom néked, Klitander, a szerelemben alázatosnak kell lenni, mint a hitben. A szerelemben nem fogtok soha meggyőződni semmiről, soha bizonyítékokat nem kaptok, soha sikereket el nem fogtok érni, mert mindaz, amiben nincs alázatosság és önfeláldozás, nem is szerelem.

Sokáig kell élni, sokat kell szenvedni, sokat meg kell érteni, amíg a szívetek megérik szerelemre. Aki felülbecsüli magát, aki gőgös, aki erős és még hálátlan tud lenni, nem tud szeretni. A legtöbb ember csak hatvanéves korában érik meg szerelemre, amikor már késő.

Lásd, Klitander, engem az élet megnyúzott, megalázott és olyan halkká tett, mint a szép szavú, ritkán szóló fuvolamadarat. Már nem mondom, hogy „senki sem méltó szerelmemre”, hanem: mindenkihez méltó vagyok, mert sírni, sóhajtani és lemondani megtanultam.

Szeretnék nem szeretni, szeretnék újra büszke, gőgös, hódító, szerelemtelen lenni. Ebből láthatod, Klitander, hogy szerelmes vagyok.

II.

Ha tudnál nekem hétsípú szirinxet faragni, elvinnélek téged magammal egy holdvilágos tisztásra – még a szűzi holdvilág sem kell hozzá, csak a tisztás legyen tiszta minden emberi büszkeségtől – és eldúdolnám neked a „viszontszerelem” dalát.

És megértenéd, hogy a szerelem nem ismeri a viszontszerelmet.

Szeretlek, mert szeretsz: ez csere és nem szerelem. Szeretlek, mert szeretlek és semmi másért, csak azért, mert szeretlek: itt kezdődik a szerelem. Alázatosan köszönöm neked, hogy szeretlek: ez a szerelem dala.

A szerelmes ember nem így szól: „Szeretlek, mert szőke vagy”, sem így: „Szeretlek, mert jó vagy”. Hanem ezt mondja: „Szeretlek, bár szőke vagy, bár jó vagy és szeretnélek, ha barna volnál, avagy ha rossz lennél.”

Damajanti hercege egyszer szétküldte emberit, hogy hozzák eléje az országa legszegényebb, legcsúfabb, legelhanyagoltabb asszonyát, hogy önzetlenül szerethesse. Százhuszonhat évig élt ezzel az asszonnyal és halálakor vele együtt égette el magát.

III.

A költészet, mondják a bölcsek, meghamisította a szerelmet. Az egyszerű, természetes érzésből dalt, szobrot, verset alkotott, bolonddá tette a minden bolondságra kapható embert és az éhesekből ínyenceket nevelt.

De én, Klitander, azt felelem nekik, hogy nincs nagyobb költő, nagyobb zenész, szobrász és festő, mint a szerelmes ember. A művésznek is előbb szerelmesnek kell lenni, hogy megértse a szenvedés egyetlen és nagy költészetét. Nem a költők csinálták a szerelmet, hanem a szerelem csinálta a költőket.

Az oroszlán, aki a sivatagban megrázza sörényét és vontatott, panaszos macskahangon hívja, hívogatja a párját, ugye más, mint a hitvány kandúr, aki gyáván menekül előled? De éjjel, amikor az ablakodon át is hallod pólyásbaba-siralmát, tragikomikus szerelmi dalát: tudd meg, hogy a szeme ilyenkor zöld lázban csillog, hosszan és méltóságosan lépked, mint a sivatag királya és a szíve megtelik egyszerre az élet és szerelem dalával. Egy szerelmes macska nagyobb költő, mint egy pergamenszívű pénzváltó ember.

És én, aki szeretek a csillagokban olvasni, meg a papírra betűket róni, esküszöm néked, hogy nem a mennybolt csillagaival van az égre felírva a szerelem igéje, hanem a mi alázatos betűinkbe van beleírva a csillagos ég minden szerelmes rejtélye. Aki megérti a csillagok életét, megérti az ember szerelmét.

IV.

A hűség és hűtlenség dala nem az én dalom. A szerelem nem ismer hűséget és nem ismer hűtlenséget.

Mást szeretsz, tehát nem szeretlek: ez nem a szerelem dala. Bolondítottál engem, csalódtam benned: így nem szól a szerelmes.

A szerelem nem kéri számon tőled a csókokat, amiket másoknak adtál vagy nem adtál. A szerelem nem keresi a múltadat, nem kutatja a jelenedet. A jövő az ő vágyakozása és önzése tárgya. A remény, amely reménytelen, a vigasz, amely vigasztalan, az ő fájó balzsama, amely kiapadhatatlan, mint a szenvedés, mint maga a szerelem.

Szeretni, szenvedni, élni: ez a szerelem hármas egysége. A csókok szomjúságot oltanak, de a könynyek nagy, tikkasztó vágyakat ébresztgetnek, amelyeket még a csókok sem tudnak eloltani. A szemből fakad a szerelem sós nedve, örök forrása, és a szerelemből fakad a dal, a költészet, a szép, amelyért egyedül érdemes élni a földön.

Egy icipici könnycsepp, amely szerelmesed pilláján rezeg, nagyobb gyöngykincs, mint a világ összes asszonyainak a csókja és Kleopátra leglázasabb ölelése.

A szerelem csak egyetlen könnyet gyöngyöz, mint ahogy a csigahéjban csak egyetlen gyöngycsepp ragyog.

Ezért a gyöngyért odaadnám az életemet.

V.

Minden hiábavaló, mondja a Prédikátor. Minden csak hiábavaló szenvedés, súgja a Tschandala-érzés.

Csókok, könnyek és szerelmek: nagy hiábavalóságok, szenvedéssel teljes semmiségek.

És mégis e legnagyobb semmiségekért, e megfoghatatlan hiábavalóságokért adtam oda és adnám oda azt, ami az emberre nézve a legfontosabb: az életemet. Nem tudom, jól teszem-e.

De sejtem, hogy a világ összes hiábavalóságai közül a legszebbet választottam ki, amely azért a legszebb, mert a leghiúbb, a leghiábavalóbb.

Sem a perceimet, sem a pénzeimet nem számolom uzsorás módjára, de azt az egyetlen könnyet, amelyet sírni voltam képes, oly mélyen, oly kapzsian rejtegetem magamban, mint a tenger a gyöngyök gyöngyét.