KRACHTOWILL MIMI

CZÓBEL

BÉLA

KOSSUTH KIADÓ

PEST MEGYEI MÚZEUMOK IGAZGATÓSÁGA

MAGYAR NEMZETI GALÉRIA

Tartalom

Czóbel Béla       4

A festő életrajza

Irodalom

Czóbel Béla

(1883-1976)

A legfranciásabb magyar festőnek tartott Czóbel Béla 20 éves volt 1903-ban, amikor először utazott Párizsba. Az 1902-1903-as nyarakat a nagybányai művésztelepen töltötte, s rövid ideig a müncheni akadémián tanult. Művészetszerető családja révén megismerte a magyar festészet múltját, gimnáziumba menet pedig megcsodálta az éppen megnyílt Rippl-Rónai-kiállítást Pesten.

Párizsba érkezve a Montparnasse-negyed hasonló korú festői, festőnövendékei társaságában járta a múzeumokat, kiállításokat és a híres-neves művészkávéházakat. Ezek az élmények, benyomások mélyen hatottak rá. Rengeteget festett, rajzolt. Beiratkozott a Julian Akadémiára, ahol sok magyar és máshonnan érkezett külföldi meg francia társával együtt a jó nevű tanár, J. P. Laurens növendéke lett. Itt ismerkedett meg azokkal a barátaival, akik élete végéig hű társai maradtak: André Dunoyer de Segonzackal, M. Asselinnel, Hatvany Ferenccel. Párizsban találkozott Bölöni Györggyel és Ady Endrével is, aki a magyar lapokat tudósította innen.

A korai évek alkotásai Czóbel művészetének kibontakozását és további útját jelölték ki, amelyhez egész pályáján következetes maradt: a rövid idő alatt festett rembrandtos Önarckép, a Nagybánya szellemét idéző Ülő paraszt, a Fauves-ok társaként festett Téren, a szecessziót idéző Ülő férfi című képein még Van Gogh, Gauguin, Matisse és Rouault hatása érződik. Sajnálatos, hogy e művek közül többet csak kiállítási katalógusokból, közelebbi adatok (méret, technika stb.) nélkül ismerünk. Sokat megtudunk viszont a méltató cikkekből, amelyek munkáinak értékeléséről, visszhangjáról szólnak.

Nagybánya történetét a modern magyar művészet első nagy korszakaként ismerjük. Huszadik századi festészetünk legjobbjai kerültek ki erről a művésztelepről. Bár többnyire a müncheni akadémia növendékei folytatták itt nyári gyakorlatukat, a műtermi festészettel szemben e művésztelep a szabadban, a természetben való festést jelentette számukra, tanáraik, Hollósy Simon, Ferenczy Károly, Iványi-Grünwald Béla, Réti István vezetésével. A fények, a színek, a táj nyújtotta lehetőségek, a helyi emberek és portréik megfestése óriási élményt jelentett e fiataloknak.

A város is szívesen fogadta őket, fizette vasúti költségüket, helyiségeket bocsátott rendelkezésükre. Polgárai pedig megvásárolták képeiket, vagy tartozásuk fejében elfogadták azokat.

Czóbelnek is igen fontos képei születtek itt. Amikor a többi növendékkel együtt később Münchenbe ment, rádöbbent arra, hogy ez a hely nem nyújt számára további lehetőségeket, így rövidesen Párizsba utazott.

1902–1906 között Nagybányán töltötte nyarait, kivételt csak az 1905-ös év jelentett. Itt mutatta be Párizsban festett képeit 1904-ben, melyeket tanárai és társai döbbenten néztek. A nagy visszhangot keltett műveket szinte forradalminak érezték – hatásukra a fiatal festők közül többen is erre az útra léptek. Neósoknak nevezték őket.

1905-ben Czóbel összekötötte életét a Nagybányán megismert festőnővel, Isolde Daiggal. Fiatal lány és kék csészék, A piac sarka, Őszi nap című festményét az őszi párizsi kiállításon, a Salon d’Automne-on állította ki. E műveket máig nem sikerült azonosítani.

Czóbel beszámolt a Salonról a budapesti Modern Művészet 1905-ös novemberi számában, Levél a párisi őszi szalonról címmel, amelyben nagy valószínűséggel Matisse, Derain, Marquet, Vlaminck képeiről írta az alábbi sorokat:

„…Originális, új hangokat hallok, melyektől rémülve fut a közönség, nem tudván mértékét ráhúzni, mert nincsenek reminisczencziái, miket más képeknél is látott volna…”

A Société de Artistes Indépendants katalógusa szerint az 1906-os év nagy tavaszi tárlatán Czóbel nyolc alkotása került kiállításra.

A Kislány ágy előtt című képének előterében egy leányka áll, mögötte, a háttérben egyszerű ágy és szegényes berendezési tárgyak részletei láthatók, jelzésszerűen. A falon levő festmény a művészet jelenlétét érezteti. A megszeppent kislány mögötti látvány szinte mozgalmasnak tűnik az ágytakaró szelíd hullámvonalaival, valamint az ívesen hajló vizeskancsó részletével, amelyek élettel telítik a jelenetet. Ha szembeállítanánk a művész 1903-as önarcképével, rokonságot fedezhetnénk fel a két portré között.

A klasszikus Czóbel-művek egyike a Téren (Piactér sarkán) címet viseli. 1905–1906-ban készülhetett és párdarabja annak a Festők a szabadban című 1906-os festménynek, amely a párizsi Musée National d’Art Moderne, Centre Georges Pompidou tulajdonát képezi, és időről időre kiállítják a Fauves-teremben. A Téren elnevezésű képe, amely nem régen került látóterünkbe, a gyerekes mamák és a nevelőnők alakja révén a századelő hangulatát sugallják. A felülnézetből ábrázolt jeleneten a korlát mellett üldögélő nők csoportja a képen át- meg átszaladó gyermekekkel egy békés nap délutánját idézi. A meleg színű, okker, barna, fekete ruházatú alakok előtti rózsaszínes játszótér talán a Luxembourg park egy merészen kivágott részlete.

1906-ban született meg Bambergben Lisa lánya, aki később világhírű balett-táncosnő lett. Ebben az évben járt Czóbel utolsó alkalommal Nagybányán és ekkor festette Ülő férfi című képét, amelyen gazdag szobabelsőben ábrázolta sógorát, dr. Réh Bélát. Rippl-Rónai képeinek atmoszféráját idézi a derűsen, nyugodtan pózoló rokon megfogalmazása. A termetes ülő figura megjelenítése az árnyalt ruharedőzetek ellenére is tömbszerű és nagyvonalú. A férfi plasztikusan megformált alakja, az aprólékosan elénk táruló szőnyeg, a virággal, terítővel díszített asztalrészlet és a háttérül szolgáló könyvespolc még jobban kidomborítja a méltóságteljes férfi alakját.

Virág Judit 2003-as aukciós kiállításán óriási érdeklődés középpontjában szerepelt a Párizsi utca című 1905-ös Czóbel-kép. A Magyar Művészetben 1934-ben reprodukált műnek a tulajdonosa is ismert volt. A festő mindig a látványból indult ki, abból választotta ki az általa fontosnak ítélt és megörökítendő témát. Műterme, lakása, környezete kellő ihletet adott számára, a napszakok váltakozásával változott a fények, árnyékok befolyása színvilágára, ami képszerkesztésének mindig is fontos eleme volt. A festményen a félig napsütötte fasor, a ház által árnyékolt utcasarok és az ott éppen megjelenő férfi látható. A fasor mögött, az utca másik oldalán házak tetői, falai villannak ki. A kékek, rózsaszínek és zöldek vezetik a néző szemét az utca mélyébe, a kihalt park, a városrészlet felé. A mű egészén érződik a párizsi hangulat, nem téveszthető össze egy nagybányai városrészlet megfogalmazásával. A kép valószínűleg azt a környéket mutatja, ahol a művész élt. Ekkori lakcímét is ismerjük: a Párizs egyik leghosszabb utcájaként elhíresült boulevard Vaugirard 9-es számú házában lakott.

Sajnálatos módon Czóbel portréit, amelyeket ebben az időben gyakran fest, azonosítani még ma sem lehet pontosan. Ezeken remek karakterek születtek, változatos kompozíciókban, amelyek bár nem mentesek Van Gogh, Cézanne és Gauguin hatásától sem, önálló alkotások.

A fiatal festőt 1906-ban berendelték a párizsi osztrák–magyar nagykövetségre, hogy a katonai szolgálathoz szükséges egészségügyi vizsgálaton vegyen részt. Később a részére küldött értesítés szerint felmentették a katonaság alól.